ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 грудня 2022 року
м. Київ
справа № 201/10089/21
провадження № 51-2827 км 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                           ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                               ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника                               ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12021041650000711, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лошкарівка Нікопольського району Дніпропетровської області, раніше судимого, останній раз вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців, проживаючого за адресою: 
АДРЕСА_1 ,  
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 травня 2022 року  ОСОБА_7  засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу. 
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів. 
Дніпровський апеляційний суд, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, скасував вказаний вирок у частині призначеного покарання та ухвалив свій вирок від 10 серпня 2022 року, яким призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 23 серпня 2021 року, приблизно о 23 год 30 хв., разом з  ОСОБА_8 та іншими особами, знаходився поблизу будинку № 169 по просп. Гагаріна у м. Дніпро, де у  ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з   ОСОБА_9 , виник злочинний умисел, спрямований на спричинення останньому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
У ході сваркиОСОБА_7 , реалізуючи вказаний умисел, з метою нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, взяв з салону поруч розташованого автомобіля 
ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , металевий прут. Побачивши ОСОБА_7 з металевим прутом в руках, побоюючись за своє життя та здоров`я, ОСОБА_9 почав втікати через подвір`я по пр. Гагаріна, але спіткнувся і впав на землю обличчям вниз біля будинку № 159, та в цей час його наздогнав ОСОБА_7 , який наніс потерпілому металевим прутом не менше двох ударів по лівій нозі в район гомілки та не менше чотирьох ударів по голові, у результаті чого спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, оскільки вважає, що виправлення його підзахисного ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства. 
Зазначає, що апеляційним судом не надано належної оцінки заяві потерпілого, який підтвердив, що не наполягає на обов`язковому позбавленні волі обвинуваченого та покладається на розсуд суду. Крім цього, незважаючи на альтернативні види покарань, апеляційний суд без належного обґрунтування призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке є найсуворішим із покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 122 КК України. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу.  
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просив оскаржуване судове рішення залишити без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація дій за ч. 1 ст. 122 КК України у касаційній скарзі не оспорюються, судовий розгляд кримінального провадження проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
У ст. 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. 
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.
Як вбачається з матеріалів справи, апеляційний суд, приймаючи рішення про необхідність скасування вироку місцевого суду в частині призначеного  ОСОБА_7 покарання та призначення більш суворого покарання, яке останній має відбувати реально, вірно зазначив, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини кримінального провадження, своє рішення належним чином не обґрунтував та не навів переконливих мотивів, з яких дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. 
Зі змісту вироку слідує, що суд апеляційної інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме нанесення потерпілому не менше чотирьох ударів по голові металевим прутом, чим було поставлено під загрозу його життя та здоров`я, обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття, наявність на утриманні малолітньої дитини, 2015 року народження та обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність призначення  ОСОБА_7 покарання, яке він має відбувати реально без застосування приписів ст. 75 КК України.
На переконання Верховного Суду, суд апеляційної інстанції дійшов належного висновку, що наведені вище дані про особу винного не свідчать про можливість виправлення   ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.
Рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, підстави для застосування положень ст. 75 КК України відсутні.
Колегія суддів вважає, щопризначене  ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК України.
Доводи касаційної скарги щодо ненадання належної оцінки заяви потерпілого, який підтвердив, що не наполягає на обов`язковому позбавленні волі обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як убачається з вказаної заяви, ОСОБА_9 просив про призначення ОСОБА_7 покарання на розсуд суду 
(т. 2 а. п. 38).
Вирок апеляційного суду достатньо вмотивований та відповідає вимогам ст. 420 КПКУкраїни.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а судове рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Дніпровського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в його інтересах - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_11                               ОСОБА_12                               ОСОБА_3