ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2022 року          м.Дніпро         Справа №  904/4083/18
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Мороза В.Ф. (доповідач)    
суддів: Кузнецова В.О., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Абадей М.О.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2022 за результатами  розгляду заяви про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню (суддя Ярошенко В.І.)

у справі №904/4083/18
за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ 
до Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область 
про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором постачання природного газу  

ВСТАНОВИВ:
Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" про стягнення пені у розмірі 4 386 913, 71 грн, 3% річних у розмірі 1 198 438, 53 грн, інфляційних у розмірі 5 079 137, 42 грн.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018, залишеним без змін постановою  Центрального апеляційного господарського суду від 09.10.2019  позовні вимоги  задоволено частково та стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у розмірі  2 193 456,86грн. (два мільйони сто дев`яносто три тисячі чотириста п`ятдесят шість грн. 86 коп.), 3% річних у розмірі 1 198 438,53грн. (один мільйон сто дев`яносто вісім тисяч чотириста тридцять вісім грн. 53коп.), інфляційні у розмірі 5 016 994,26грн. (п`ять мільйонів шістнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири грн. 26коп.) та 159 035,19 грн. (сто п`ятдесят дев`ять тисяч тридцять п`ять грн. 19коп.) судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
На виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018  та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 09.10.2019 у справі №904/4083/18, 28.02.2019 видано відповідний наказ. 
Постановою Верховного Суду від 09.10.2019 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2019 у справі № 904/4083/18 скасовано в частині відмови у стягненні 62 143, 16 грн. "інфляційних втрат" та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з  комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 62 143, 16 грн. інфляційних нарахувань.
В іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2019 у справі № 904/4083/18 залишено без змін. 
31.10.2019 на виконання Постанови Верховного Суду від 09.10.2019 видано наказ.
Комунальним підприємством теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" подано заяву про визнання наказів від 28.02.2019 та 31.10.2019 у справі № 904/4043/18 такими, що не підлягають виконанню.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2022 заяву Комунального підприємства теплових мереж “Криворіжтепломережа” про визнання наказів Господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 та від 31.10.2019 такими, що не підлягають виконанню у справі №904/4083/19 задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню, наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 у справі № 904/4083/19 в частині стягнення з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пені у розмірі 2 193 456, 86 грн, 3% річних у розмірі 1 198 438, 53 грн, інфляційних у розмірі 5 016 994, 26 грн. Визнано таким, що не підлягає виконанню, наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 у справі №904/4083/19 про стягнення з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 62 143, 16 грн інфляційних нарахувань.
У задоволенні решти вимог, викладених в заяві відповідача відмовлено.
Не погодившись з вказаною ухвалою Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить  скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2022 в частині задоволення заяви боржника, винести постанову, якою відмовити Комунальному підприємству теплових мереж “Криворіжтепломережа” у задоволенні заяви про визнання наказів Господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 та від 31.10.2019 у справі №904/4083/19 такими, що не підлягають виконанню в частині стягнення з КПТМ “Криворіжтепломережа” на користь "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" пені у розмірі 2 193 456, 86 грн, 3% річних у розмірі 1 198 438, 53 грн, інфляційних у розмірі 5 016 994, 26 грн., а також 62 143,16 грн. інфляційних нарахувань.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт посилається на  неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та на невідповідність викладених судом висновків, обставинам справи. Скаржник зазначає, що в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, проте, не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків. Накази господарського суду  не були видані судом помилково,  обов`язок боржника  щодо невиконаного  ним зобов`язання  не є припиненим або добровільно виконаним, тому підлягають примусовому виконанню. 
Положеннями Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників  від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону  на нарахування боржникам неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості  за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до 01.06.2021.  Стаття 7 Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII   визначає саме списання  нарахованої неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, проте заявником не підтверджено  доказами самого факту списання коштів зазначених у виконавчому документі, як і відсутні  в матеріалах заяви докази стосовно порядку (механізму) такого списання вказаних нарахувань. При цьому апелянт наголошує, що  законом не наділено суд  процесуальною можливістю визнавати недійсними видані  виконавчі документи у зв`язку з прийняттям вищевказаного закону, оскільки у останньому відсутня пряма вказівка на вчинення такої дії, як і відсутня вказівка  про припинення існуючого між сторонами зобов`язання. Окрім того скаржник посилається на те, що боржник не є учасником процедури врегулювання заборгованості згідно Закону №1730 в редакції чинній на даний момент. Також апелянт вказує, що у виконавчому провадженні №60617020 виконавцем винесено постанову  про закінчення виконавчого провадження   у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду. 
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справу №904/4083/18 передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді Антоніка С.Г, суддів Дарміна М.О., Іванова О.Г.
Суддями Антоніком С.Г, Дарміним М.О., Івановим О.Г. подано заяву про самовідвід, яка мотивована наявністю обставин, які виключають можливість участі вказаних суддів у розгляді даної справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2022 заяву суддів Антоніка С.Г, суддів Дарміна М.О., Іванова О.Г. про самовідвід задоволено.
Згідно протоколу повторного автоматизованого  розподілу судової справи між суддями та у зв`язку із задоволенням заяви суддів про самовідвід, для розгляду справи №904/4083/18 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Кузнецова В.О., Чередка А.Є. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.202 по справі №904/4083/18.
Від відповідача у справі надійшов відзив, згідно якого  останній заперечує проти доводів, викладених  в апеляційній скарзі та  зазначає, що господарським судом  надано належну оцінку всім доказам, які містяться в матеріалах справи та  правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють  спірні правовідносин. Запровадження в дію частини 3 статті 7 Закону №1730  скасовує дію підстав  для проведення відповідних нарахувань та встановлює імперативний припис  про списання вже нарахованих санкцій.  Списання неустойки  (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на вже погашену заборгованість  в силу прямого припису  ч.3 ст. 7 закону №1730 не обумовлено жодною обставиною, крім набрання ним чинності та,  зокрема, не вимагає  узгодження  з постачальником природного  газу чи підтвердження останнім.  Списання згідно норм закону  не вимагає реалізації процедури взаєморозрахунків  або реструктуризації, передбачених  ст. 4, ст. 5 цього Закону, а отже, по суті, є окремим  економічним  заходом, спрямованим  на врегулювання  заборгованості  теплопостачальних  та теплогенеруючих організацій  за спожиті енергоносії. КПТМ «Криворіжтепломережа»   внесено до реєстру  підприємств теплопостачальних та теплогенеруючих  організацій та  підприємств  централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь  у процедурі врегулювання заборгованості  за спожиті енергоносії  суб`єктів господарювання за №176 згідно з наказом Мінрегіону  від 25.10.2017 №279. Заборгованість  зі сплати основного боргу  за отримання природного газу у відповідача відсутня (була сплачена до 01.06.2021), що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків та не заперечується сторонами. Враховуючи, що борг у КПТМ «Криворіжтепломережа» відсутній, відповідно нараховані  пеня, інфляційні та 3% річних  підлягають списанню  згідно приписів ст.7 Закону №1730. У розумінні мети вищевказаного закону застосування механізму списання  інфляційних нарахувань, 3% річних та пені, визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню в частині перелічених нарахувань, не є переглядом рішення по суті, а являє собою реалізацію імперативної норми статті 7 наведеного закону. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від  22.07.2022 розгляд справи №904/4083/18 призначено на 05.09.2022 о 14 год. 30 хв. 
Представник відповідача приймав участь в судовому засіданні 05.09.2022 в режимі відеоконференції.
Апелянтом подано клопотання про розгляд справи без участі представника. 
Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перегляд ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника апелянта.
Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних  підстав.
Як вбачається з матеріалів справи рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018, залишеним без змін постановою  Центрального апеляційного господарського суду від 09.10.2019  позовні вимоги  задоволено частково та стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у розмірі  2 193 456,86грн. (два мільйони сто дев`яносто три тисячі чотириста п`ятдесят шість грн. 86 коп.), 3% річних у розмірі 1 198 438,53грн. (один мільйон сто дев`яносто вісім тисяч чотириста тридцять вісім грн. 53коп.), інфляційні у розмірі 5 016 994,26грн. (п`ять мільйонів шістнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири грн. 26коп.) та 159 035,19 грн. (сто п`ятдесят дев`ять тисяч тридцять п`ять грн. 19коп.) судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
На виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018  та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 09.10.2019 у справі №904/4083/18, 28.02.2019 видано відповідний наказ. 
Постановою Верховного Суду від 09.10.2019 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2019 у справі № 904/4083/18 скасовано в частині відмови у стягненні 62 143, 16 грн. "інфляційних втрат" та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов у відповідній частині задоволено. Стягнуто з  комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 62 143, 16 грн. інфляційних нарахувань.
В іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2019 у справі № 904/4083/18 залишено без змін. 
31.10.2019 на виконання Постанови Верховного Суду від 09.10.2019 видано наказ.
Накази господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 та від 31.10.2019 перебувають на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, по яким відкрито виконавче провадження ВП № 59003451 та  ВП № 60617020.
Листом № 39/7-6392-21 від 29.09.2021 НАК “Нафтогаз України” повідомив КПТМ “Криворіжтепломережа” про відмову в списанні заборгованості та про вжиття заходів щодо виконання Закону № 1730 в частині списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на погашену заборгованість за спожитий природний газ, після актуалізації даних, внесених до Реєстру.
Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»  звернулось до суду із заявою про визнання наказів  Господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 та від 31.10.2019 у справі №904/4083/18  такими, що не підлягають  виконанню, обґрунтовуючи заяву посиланням на вимоги ст.7 ЗУ  Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруюючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення  в редакції  Закону від 14.07.2021 р.  № 1639-ІХ, відповідно до яких повинно бути здійснено списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до ст. 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до ст. 4 цього Закону. 
Задовольняючи частково заяву про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню, господарський суд першої інстанції послався на норми ч. 3 ст. 7 Закону "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних і теплоенергуючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та зазначив, що встановлений законодавцем обов`язок списати заборгованість з неустойки, 3% річних, інфляційних витрат, має на меті вилучення з обліку кредитора, та, як наслідок, звільнення боржника від додаткового навантаження, в умовах повного виконання основного зобов`язання задля забезпечення досягнення мети Закону № 1730-VIII, а саме забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. При цьому встановлений Законом обов`язок списати заборгованість виникає у стягувача з моменту набрання ним чинності. Судом було встановлено що в правовідносинах між КП "Криворіжтепломережа" та АТ "НАК "Нафтогаз України" сума основного боргу за договором постачання природного газу відсутня, та була  погашена до 01.06.2021, що підтверджується актом звіряння розрахунків станом на 31.05.2021. З огляду на те, що на відносини між сторонами у даному випадку розповсюджуються норми ч. 2 ст. 7 Закону № 1730-VIII господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання наказів такими, що не підлягають виконанню в частині стягнення пені, 3% річних та втрат від інфляції. 
Колегія погоджується з висновками господарського суду Дніпропетровської області, вважає їх правильними та обґрунтованими з огляду на наступне. 
29.08.2021 набрав чинності    Закон України від 14.07.2021 № 1639-IX "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі - Закон України від 14.07.2021 № 1639-IX), яким внесено зміни до    Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII в редакції Закону України від 14.07.2021 № 1639-IX заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), (до такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду): кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування.
Відповідно до ст. 2 Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII в редакції Закону України від 14.07.2021 № 1639-IX дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.
Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII в редакції Закону України від 14.07.2021 № 1639-IX для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до    статті 4    цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII в редакції Закону України від 14.07.2021 № 1639-IX на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.
Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:
підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;
підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.
Отже  вказаною статтею запроваджено чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановлено заборону на нарахування і стягнення з боржників (споживачів) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до 01.06.2021.
Верховний Суд в постанові від 18.07.2022 у справі №917/313/18 зазначив, що аналіз положень норми Закону №1730-VIII дає підстави дійти висновку, що встановлений законодавцем обов`язок списати заборгованість з неустойки, 3% річних, інфляційних витрат має на меті звільнення боржника від додаткового навантаження в умовах повного виконання основного зобов`язання задля забезпечення досягнення мети Закону №1730-VIII, а саме: забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Отже, цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості до 01.06.2021.
Як вбачається з матеріалів справи суму заборгованості за Договором постачання природного газу № 4636/1617-ТЕ-5/ПТ від 20.09.2016 відповідачем було погашено до 01.06.2021, про що останнім надано Акт звіряння розрахунків станом на 31.05.2021, підписаний сторонами у справі. 
Отже заявлені до стягнення з Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа»  у даній справі суми пені, трьох процентів річних  та втрат від інфляції було нараховано на основну заборгованість за поставлений природний газ, яку відповідач погасив у повному обсязі до 01.06.2021.
Вказані обставини не заперечуються сторонами у справі. 
Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком господарського суду, що на відносини сторін у даному випадку розповсюджуються норми частини першої статті 7 Закону 1730-VIII у редакції Закону №1639-IX, які визначають порядок врегулювання заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
В постановах Верховного Суду від 18.07.2022 у справі №917/313/18, від 23.01.2018 у справі №914/3131/15, від 14.06.20218 у справі №914/4134/15, від 06.07.2018 у справі №918/882/15 зазначалось, що  чинне процесуальне законодавство передбачає механізм нівелювання процедури примусового виконання судового наказу у разі відсутності відповідного обов`язку боржника шляхом визнання цього наказу таким, що не підлягає виконанню. При цьому Суд виходить із того, що правовий механізм визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не обмежено переліком таких обставин, а пов`язується із наявністю самого обов`язку. 
Враховуючи викладене колегія  погоджується з висновком господарського суду про наявність підстав для задоволення заяви боржника про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню в частині суми пені, 3% річних та втрат від інфляції. 
Щодо доводів апеляційної скарги, про помилковість висновків суду, що частина 3 статті 7 Закону №1730 є нормою прямої дії та необґрунтованість висновків про наявність підстав для задоволення заяви  боржника колегія зазначає наступне. 
Верховний Суд в постанові від 22.06.2022 у справі №906/1866/19, з урахуванням усталеної судової практики Верховного Суду та викладених висновків у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2020 у справі 911/19/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18, від 07.11.2019 у справі №920/67/19, від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі №904/4592/18, зазначив, що ч. 3 ст. 7 вказаного Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом. Застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої ст. ст. 1, 2, 3 вказаного Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.
При цьому викладення законодавцем положень ст.  7 Закону №1730-VІІІ у новій редакції (в редакції Закону №1639-ІХ),  не є підставою для зміни судової практики і відступлення від висновку, що така норма є нормою прямої дії у правовідносинах щодо списання нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, оскільки фактично зміни стосувалися текстуально лише дати, до якої має бути здійснено погашення основної частини боргу, та дати виникнення боргу (до 01.06.2021). Суть правовідносин не змінилась (правовий висновок викладений  у постановах Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №905/1866/19 та від 07.06.2022 у справі №920/526/21).
Таким чином колегія відхиляє доводи апелянта про помилковість висновків суду та безпідставність визнання наказів такими, що не підлягають виконанню, оскільки як було зазначено вище, сума боргу, на які нараховані пеня, 3% річних та втрат від інфляції  та які стягуються в межах даної справи, була сплачена відповідачем до 01.06.2021. 
Викладеним вище відповідно спростовуються і доводи  апеляційної скарги, що боржник не є учасником процедури врегулювання заборгованості згідно Закону №1730 в редакції чинній на даний момент, оскільки  боржник не включений до  реєстру, який веде  центральний орган виконавчої  влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. 
Безпідставними є твердження апелянта що Закон України №1730-VІІІ не наділяє суд процесуальною можливістю визнавати недійсними видані виконавчі документи у зв`язку з прийняттям вказаного Закону, оскільки в останньому відсутня вказівка на вчинення такої дії, як і відсутня вказівка про припинення існуючого між сторонами зобов`язання з огляду на те, що з частини  2 статті 328 ГПК України вбачається, що перелік підстав для визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, не є вичерпним.
Як вже було зазначено раніше, згідно висновків Верховного Суду чинне процесуальне законодавство передбачає механізм нівелювання процедури примусового виконання судового наказу у разі відсутності відповідного обов`язку боржника шляхом визнання цього наказу таким, що не підлягає виконанню. При цьому правовий механізм визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не обмежено переліком таких обставин, а пов`язується із наявністю самого обов`язку. Подібні за змістом висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №914/3131/15, від 14.06.20218 у справі №914/4134/15, від 06.07.2018 у справі №918/882/15.
Щодо посилання апелянта, що за виконавчим провадженням  №60617020 державним виконавцем  04.03.2021 на підставі п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення  виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням  рішення суду колегія зазначає, що зазначені обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами. Апелянт, посилаючись на певні обставини, мав підтвердити їх відповідними доказами, оскільки  саме на сторону, яка посилається на такі обставини, покладається обов`язок  їх доведення.
Відповідно до частин третьої-четвертої  статті 13 ГПК України  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до  статті 73 ГПК України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі  статтею 77 вказаного кодексу  обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).
Відповідно до  статті 86 ГПК України  суд оцінює докази  за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.  Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі  доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.  
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків господарського суду про наявність підстав для частково задоволення заяви про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню.
Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Відповідно до  статті 129 Господарського процесуального кодексу України  судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.
Керуючись статтями  269,  275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2022 у справі №904/4083/18 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2022 у справі №904/4083/18  залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ".
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 13.09.2022

Головуючий суддя                                                  В.Ф. Мороз

Суддя                                                            В.О.Кузнецов

Суддя                                                            А.Є.Чередко