Справа № 345/5195/14-ц 
Провадження № 22-ц/4808/1123/22 
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Луганської В.М.,
суддів: Баркова М.В., Девляшевського В.А.,
за участю секретаря – Шандалович В.В.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі - Виконавчий комітет Калуської міської ради, ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на додаткове рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Якимів Р.В.,
за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Калуської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на жилий будинок від 10.09.1975 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.02.2010 року, видане на ім`я ОСОБА_3 , визнання недійсною реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:
У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом Виконавчого комітету Калуської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на жилий будинок від 10.09.1975 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.02.2010 року, видане на ім`я ОСОБА_3 , визнання недійсною реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно.
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2021 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2021 року, яку постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 травня 2022 року залишено без задоволення. Рішення Калуського міськрайонного суду від 01 грудня 2021 року залишено без змін.
В червні 2022 року від представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_4 подано заяву про ухвалення по справі додаткового рішення, в обґрунтування якої представник послався на те, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2021 року не вирішено питання про розподіл судових витрат, зокрема щодо відшкодування відповідачу понесених судових витрат на професійну правничу допомогу. 

Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області 09 серпня 2022 року ухвалено додаткове рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9600,00 грн. 

Не погодившись з вказаним додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення Калуського міськрайонного суду від 09 серпня 2022 року Івано-Франківської області, заяву представника відповідачки залишити без розгляду.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, розглядаючи заяву представника відповідача ОСОБА_5 – ОСОБА_4 про компенсацію понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу, має дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Саме по собі посилання на надання професійної правничої допомоги без доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості не доводить факт надання таких послуг. Адвокатом Іванів О.Б. не додано у встановленому законом порядку детальний опис робіт надання послуг, затрачений час на їх виконання, акт здачі-приймання виконаних робіт та наданих послуг з їх описом, також не дотримано встановленого порядку подачі заяви, а тому у суду першої інстанції відсутні правові підстави для задоволення заяви.

У відзиві представник відповідачки - ОСОБА_6 зазначив, що посилання скаржниці на відсутність детального опису виконаної роботи адвоката та затраченого часу на її виконання є безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявний розрахунок робіт, які надані адвокатом, де зазначено вид робіт, які надано адвокатом, а також їх вартість та час, затрачений на виконання даних робіт. Також в матеріалах справи наявна квитанція про оплату за надані роботи. Звертає увагу суду на те, що розгляд справи був довгостроковим, що призвело до витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні скаржниця ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на доводи апеляційної скарги

В судовому засіданні представник відповідачки – ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав, просить залишити додаткове рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2022 року без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Ухвалюючи додаткове рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що 14 лютого 2018 року ОСОБА_2 уклала договір про надання правових послуг з адвокатом Іванівим О.Б. Згідно додатку до вищевказаного договору вартість наданих ОСОБА_2 правових послуг за складання позовної заяви та надання професійної правничої допомоги адвокатом Іванівим О.Б. становить 9600,00 грн, вказану суму ОСОБА_2 оплатила адвокату Іваніву О.Б. у відповідності до квитанції від 04.11.2018 року З врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з позивачки на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9600,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Відповідно до частини першої, пунктів 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодувати судові витрати у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання позивача до утримання від подання необґрунтованого позову чи скарги на судове рішення, а сторін - до позасудового вирішення спору.
У частинах першій, другій статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Судом встановлено, що відповідно до ордеру серії ІФ №0407791 від 14.02.2018 року виданого на підставі договору про надання правових послуг адвокатом від 14.02.2018 року ОСОБА_4 надавав ОСОБА_2 правову допомогу з правом представництва її інтересів в суді (т. 2 а.с.11-13).
У судовому засіданні від 05 листопада 2018 року представником ОСОБА_4 було заявлено клопотання щодо долучення до матеріалів справи розрахунку-переліку послуг, які надаватимуться адвокатом (т. 2 а.с. 37) разом з квитанцією №1н від 04.11.2018 року про оплату послуг з надання правової допомоги згідно з розрахунку-переліку у сумі 9600 грн. (т.2 а.с. 36), з метою подальшої компенсації понесених витрат на правничу допомогу. 
Вирішуючи питання про стягнення з позивачки витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 при розгляді цієї справи в суді першої інстанції, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування на користь ОСОБА_2 судових витрат на правничу допомогу у розмірі 9600 грн, оскільки надані на підтвердження понесених таких витрат докази у їх сукупності відповідають обсягу наданих послуг та їх реальності, а також вартість послуг є співмірною із складністю справи і змістом цих послуг.
Представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 дотримано положення частини восьмої статті 141 ЦПК України, зокрема заявлення представником відповідачки до закінчення судових дебатів у справі клопотання щодо долучення до матеріалів справи доказів про понесені витрати на правничу допомогу та необхідність вирішення питання щодо розподілу понесених судових витрат, що підтверджується протоколом судового засідання від 05 листопада 2018 року, тому доводи апеляційної скарги про те, що представником відповідачки порушено вимоги частини восьмої статті 141 ЦПК України спростовуються матеріалами справи.
Скаржником під час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення не надано достатніх підстав для зменшення витрат на правничу допомогу.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, недотримання встановленого порядку подачі заяви, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції прийняте без додержання норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2022 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 14листопада 2022 року.

Головуючий                                                                В.М. Луганська

Судді В.М. Барков 

В.А. Девляшевський