ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4954/20  Номер провадження 22-ц/814/1677/22	Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Одринська Т.В.,
судді: Панченко О.О., Пікуль В.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтава цивільну справу за позовом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,-
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 – адвоката Кіндяка Олександра Ігоровича 
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2021 року, -
В С Т А Н О В И В :
В червні 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що договір між сторонами про надання послуг не укладався, але позивач надавав послуги теплопостачання в квартиру АДРЕСА_1 , а відповідачі такі послуги споживали та від їх отримування не відмовлялися. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.
За період з 01 січня 2017 року по 01 травня 2020 року утворилась заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 66734,48 грн, крім того, на заборгованість, відповідно до статті 625 ЦК України, нараховано індекс інфляції в сумі 5954,99 та 3 % річних в сумі 3047,69 грн.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних у сумі 75737,16 грн.
Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07 вересня 2020 року по справі № 554/4954/20 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням індекса інфляції та 3% річних в розмірі 75737,16 грн. та 2102,00 грн. судового збору.
Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 23 вересня 2021 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення - задоволено. Заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07 вересня 2020 року у справі № 554/4954/20 - скасовано, а справу призначено до розгляду в судовому засіданні.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 вересня 2020 року позов – задоволено.
Стягнуто солідарно з  ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість з оплати послуг з теплопостачання, яка утворилась за період з 01.01.2017 року по 01.05.2020 року з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, в загальному розмірі 75737 гривень 16 коп.    
Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» 2102 гривень 00 коп. сплаченого за подання позову до суду судового збору.  
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, заборгованість по послугам з теплопостачання є шкодою для позивача, яка завдана з вини відповідачів, оскільки вони користуються житлово-комунальними послугами, за які повинні сплачувати. Суд прийшов до висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності, так як подачею заяви про видачу судового наказу, було перервано строк позовної давності.
З даним рішенням, не погодилася ОСОБА_4 , в інтересах якої апеляційну скаргу подав її представник– адвокат Кіндяк Олександр Ігорович. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
Вважає, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, так як позов подав 04.06.2020 року, а заборгованість рахується з 01.01.2017 року. Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що подачею заяви про видачу судового наказу, було перервано строк позовної давності.
Звертає увагу на те, що необхідною умовою для настання обов`язку щодо сплати за житлово-комунальні послуги є проживання у квартирі (будинку), однак відповідач у спірний період часу у вказаній квартирі не проживала, що не було взято до уваги місцевим судом.
Також зазначено, що розрахунок заборгованості позивача не є вірним, оскільки повинен був здійснюватися виходячи із меншої кількості людей.
Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази правильності нарахування позивачем боргу. Додатково вказує, що нарахування інфляції та 3 % річних, здійснено без достатньої правової підстави. 
ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подало відзив на апеляційну скаргу, вважає, що суд вірно визначив характер правовідносин між сторонами, належним чином з`ясував обставини справи і зробив правильні висновки, щодо стягнення заборгованості за надані послуги. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що ціна позову становить 75737,16 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, з наступних підстав.
З матеріалів справи, вбачається що відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку), за адресою: АДРЕСА_2 , проживають та зареєстровані 4 особи -  ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є cпоживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
Взаємовідносини підприємства "Полтаватеплоенерго" та відповідачів (споживачів) послуг теплопостачання регулюються Житловим кодексом України, Законами України "Про житлово-комунальні послуги", ЗУ «Про теплопостачання" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20Закону України«Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відтак, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані їм послуги.
З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Окрім того, відповідно до частини першої статті 64ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Згідно із статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_6 не проживала за вказаною адресою, а тому, відповідно не користувалася послугами з теплопостачання, не приймаються колегією суддів. На підтвердження вказаних обставин скаржником не надано належних та допустимих доказів, які би могли підтвердити зазначену обставину, зокрема довідку про реєстрацію за іншою адресою, або довідку від балансоутримувача, управителя помешкання, в якому вона могла проживати протягом спірного періоду. Акт про фактичне місце проживання, виданий Житлово-будівельним кооперативом «Автомобіліст», не є належним доказом, оскільки матеріали справи не містять даних, що відповідна організація є балансоутримувачем, помешкання в якому, як вказує відповідач, вона проживала у спірний період.
  Посилання ОСОБА_6 на відсутність зобов`язань по оплаті за спожиті послуги теплопостачання, оскільки остання не проживає за вказаною адресою більше 7 років та не є власником квартири за вказаною адресою, є неспроможними та необгрунтованими, так як за інформацією відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб, останнє відоме місце проживання ОСОБА_5 – АДРЕСА_2 . Реєстрація особи за певною адресою надає право цій особі на користування даним приміщенням, а відповідно покладає обов`язок на його утримання. 
Щодо наявності заборгованості та її розміру слід зазначити наступне.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених   ЦПК  України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). ( ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи за розрахунком позивача станом за період з 01.01.2017 по 01.05.2020 (спірний період) наявна заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання яка становить 66734,48 грн.
Щомісячний розрахунок боргу наведений в додатку до позову (а.с. 6-9). Також, наведено розрахунок 3 % річних в сумі 3047,69 грн. та інфляційних витрат в сумі 5954,99 грн., розрахованих на суму заборгованості за період з 21.02.2017 по 01.05.2020 відповідно до ст. 625 ЦК України.
З даного розрахунку заборгованості по оплаті послуг з теплопостачання вбачається, що починаючи з січня 2017 по квітень 2020 включно відповідачі взагалі не здійснювали  щомісячної оплати  за надані  послуги з теплопостачання. Вказане свідчить про неналежність виконанням споживачами грошового зобов`язання з оплати послуг теплопостачання.
Заперечуючи проти суми заборгованості ОСОБА_6 не надала до суду свого контррозрахуноку в межах строку позовної давності, про застосування якого нею заявлено під час розгляду справи судом першої інстанції.
Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності, так як подачею заяви про видачу судового наказу, було перервано строк позовної давності, з чим суд апеляційної інстанції погодитись не може з огляду на таке.
Статями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. (ч. 2 ст. 267 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. (ч. 3 ст. 267 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. (ч.5 ст.267 ЦК України).
Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу.
Статтею 264 ЦК України визначено випадки переривання перебігу позовної давності
Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно з ч. 3 вказаної статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
У постанові від 07 липня 2020 року при розгляді справи № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19 Великою Палатою Верховного Суду наведено такий правовий висновок, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.
Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року), ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у первинній редакції, п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року), якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.
З урахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про переривання строку позовної давності фактом звернення позивача 28.02.2020 року до суду з заявою з такими самими позовними вимогами в порядку наказного провадження. 
Посилання суду першої інстанції на правову позицію висловлену Верховним судом України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14, є помилковим, так як суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати; не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17).
Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом 04.06.2020 та просить стягнути з відповідача заборгованості за отримані послуги за період з 01.01.2017, тобто, з пропуском трирічного строку позовної давності.
Встановивши дані обставини, а також враховуючи наявність заяви сторони про застосування в справі строків позовної даності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: в межах строків позовної давності, враховуючи дату подання позовної заяви та наданого розрахунку за період з 01.06.2017 по 01.06.2020 в розмірі 57294,93 грн., та 3 % річних в сумі 2989,97 грн, нарахований індекс інфляції в розмірі 5775,46 грн, а всього – 66060,36 грн.
На підставі вищевикладеного, колегією суддів встановлено, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, допущено порушення норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задовольнити частково, стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість з оплати послуг з теплопостачання, яка утворилась за період з 01.06.2017 по 01.06.2020 року з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, в загальному розмірі 66060,36 грн. 
Щодо солідарного стягнення судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частині 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно норм ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також постанови Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.
При цьому, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Аналізуючи зазначені норми права, колегія суддів звертає увагу, що навіть у випадку солідарного стягнення заборгованості з декількох відповідачів судовий збір підлягає пропорційному стягненню з усіх відповідачів в рівних частках.
Зважаючи на наведе суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо солідарного стягнення судового збору.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо судових витрат.
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог ПОКВПТГ «ПОЛТАВАТЕПЛОЕНЕРГО» в розмірі 66060,36 грн., що становить в процентному співвідношенні 87,22% (66060,36 *100/75737,16) від заявлених позовних вимог, тому з урахуванням вимог статті 88 ЦПК України, ч. 1 ст. 141 ЦПК України до стягнення підлягає визначений мінімальний розмір суми судового збору на час звернення позивача до суду у розмірі 2102 грн, в рівних частинах з кожного, тобто по 525,50 грн. 
Оскільки, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21 червня 2022 року сплату судового збору ОСОБА_4 , було відстрочено до ухвалення рішення, то за результатами розгляду апеляційної скарги з останньої на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3153 грн.
Керуючись ст. 367, п. 2. ч. 1 ст. 374, ч. 1, 2, 4 ст.376, 382 -384 ЦПК України, суд,-   
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 – адвоката Кіндяка Олександра Ігоровича – задовольнити частково.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2021 року- скасувати. Ухвалити нове.
Позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання – задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість з оплати послуг з теплопостачання, яка утворилась за період 01.06.2017 по 01.06.2020 року з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, в загальному розмірі 66060,36 грн. 
Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», в рівних частинах з кожного, по 525,50 грн., сплаченого судового збору за подання позову до суду.  
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмір 3153 грн. за розгляд апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлено 20.09.2022 року.

Головуючий-суддя                                                        Т.В. Одринська
Судді:                                                                                              О.О. Панченко
                                                                       В.П. Пікуль