Номер провадження: 22-ц/813/8589/22 
Справа № 496/4420/22

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі суддів :
головуючої Орловської Н.В.
суддів Кутурланової О.В.
        Чорної Т.Г.
секретар Зєйналова А.Ф.к. 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження  апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 26 вересня 2022 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дачно - садового товариства «Вітамін» про зобов`язання вчинити дії та стягнення матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2022р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ДСТ “Вітамін” про зобов`язання відновити електропостачання до будинку АДРЕСА_1 шляхом включення тумблера на лічильнику обліку електричної енергії, що розміщений на стовпі, від якого здійснюється електропостачання; стягнення з ДСТ «Вітамін» на користь позивача завданої йому матеріальної шкоди у розмірі 30900 грн та моральної шкоди в сумі 50 000 грн.
       Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є членом ДСТ «Вітамін» та споживачем електроенергії, постачання якої до належного йому будинку АДРЕСА_1 здійснює відповідач.
       27.08.2022р. без належного попередження за вказівкою керівника ДСТ “Вітамін” ОСОБА_2 , належний позивачеві будинок відключений від електропостачання через виявлене 22 січня 2022р. порушення правил споживання електроенергії. Проте акт про порушення не складався.
       З часу припинення постачання електроенергії позивачем понесені витрати на оренду дизельного генератора у сумі 14 000 грн., на пальне в сумі 15400 грн, а також були зіпсовані продукти на суму 1500 грн. Крім того, внаслідок зміни звичних умов життя, на відновлення яких витрачений час та додаткові зусилля, позивачу завдано моральної шкоди.
Ухвалою Біляївського  районного суду Одеської області від 26 вересня 2022 р. відмовлено у відкритті провадження.
       Судове рішення мотивовано тим, що позивач є членом садівничого товариства, а тому незалежно від напрямку діяльності останнього, є носієм корпоративних прав. Відносини між садівничим товариством та його членом, які пов`язані із діяльністю юридичної особи, є корпоративними, а тому спір виник із корпоративних відносин, який у відповідності до ст. 20 ГПК України віднесений до юрисдикції господарських судів, що відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах ВС від 24.04.2019 у справі № 509/577/18 та від 23.12.2019 у справі № 661/4445/18-ц.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1   просить  ухвалу Біляївського  районного суду Одеської області від 26 вересня 2022 р. скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Заявник вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що вказані позовні вимоги слід розглядати за правилами господарського судочинства неправильний, оскільки спір у цій справі стосується незаконного припинення постачання до його будинку електроенергії та стягнення із відповідача коштів на відшкодування завданої внаслідок неправомірних дій відповідача шкоди. Такі дії щодо неправомірного відключення споживача електроенергії від електропостачання не належать до управлінських, а тому не є корпоративними. Отже має місце цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Заслухавши доповідача, перевіривши на основі встановлених фактів і обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та положень ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до таких висновків. 
Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є наявність у них спору про право цивільне та суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, суд має врахувати, що ст. 20 ГПК України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Відповідно частини першої статті 167 Господарського кодексу України (далі – ГК України) корпоративні права визначаються як права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочність на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Згідно з частиною третьою статті 167 ГК України корпоративні відносини визначаються як відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.
Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач є членом ДСТ «Вітамін», у якому отримує послуги із електрозабезпечення належного йому будинку АДРЕСА_2 .
Крім того, зазначає, що надавачем послуг із електропостачання є відповідач. Порушення свого права пов`язує саме із неправомірними діями керівництва юридичної особи ДСТ «Вітамін», що пов`язані із припиненням надання споживчих послуг. 
Загальні положення щодо утворення юридичних осіб, з врахуванням характеру їх діяльності та внутрішньоорганізаційних відносин, визначені відповідно до статей 80,81,83 ЦК України. Відносини окремих видів юридичних осіб, таких як ДСТ «Вітамін», із його членами передбачає застосування Закону України «Про кооперацію» та ГК України.
Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.
Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).
За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності до підприємств колективної власності.
Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.
Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 ГК України).
Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 ГК України). Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 ЦК України.
Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України «Про кооперацію». За змістом положень статей 2, 6, 9 цього Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі.
За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.
За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.
Обслуговуючий кооператив – це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (статті 2, 23 Закону України «Про кооперацію»).
Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності, є господарською організацією – юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.
Статтею 15 Закону України «Про кооперацію» визначено, що вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. У разі, коли з організаційних причин (через територіальне розміщення чи значну чисельність членів кооперативу) проведення загальних зборів членів кооперативу неможливе, статутом кооперативу може бути передбачено скликання зборів уповноважених кооперативу. Кількість членів кооперативу, які мають право делегувати уповноважених, та порядок делегування уповноважених для участі у зборах уповноважених визначаються статутом кооперативу.
У статті 16 Закону України «Про кооперацію» зазначено, що виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу.
За змістом наведених норм корпоративні права члена кооперативу характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) такої юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами вказаного кооперативу.
Враховуючи те, що предметом спору у цій справі була не вимога про права учасника садівничого товариства щодо участі в управлінні ним чи участі у його діяльності, тобто корпоративні права, а вимога учасника товариства про порушення права позивача, як споживача наданих відповідачем послуг з електропостачання внаслідок порушення порядку та за відсутності підстав для припинення надавати такі послуги, слід визнати помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спір виник з корпоративних правовідносин.
       За викладених обставин висновок суду про те, що вирішення заявлених позовних вимог повинно здійснюватися в порядку господарського судочинства, є неправильним.
Враховуючи, що судове рішення постановлене з порушенням норм процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі, це рішення належить скасувати, а справу направити для подальшого розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374 , п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 26 вересня 2022 року скасувати.
Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДСТ “Вітамін” про зобов`язання вчинити дії та стягнення матеріальної і моральної шкоди направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуюча __________________ Н.В.Орловська 

Судді __________________ О.В.Кутурланова

__________________ Т.Г.Чорна