Ухвала
 
03 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 337/4760/19
провадження № 61-9129ск22
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від                             05 листопада 2021 року, додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
16 вересня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хортицького районного суду                                   м. Запоріжжя від 05 листопада 2021 року, додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2022 року
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню без розгляду заявнику, виходячи з таких підстав.
Положеннями пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у  касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)     якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)     якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)     якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)     якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:
1)     справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;
2)     в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3)     судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;
4)     судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;
5)     справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;
6)     судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;
7)     суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Положеннями частин третьої статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1)     суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або
2)     суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або
3)     суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або
4)     суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Касаційна скарга не містить посилань на вищевказані підстави касаційного оскарження, визначені в частині другій частини другої статті 393 ЦПК України. Також зі змісту касаційної скарги неможливо встановити жодну з передбачених законом підстав касаційного оскарження. Доводи касаційної скарги зводяться до суб`єктивної оцінки доказів, незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, що не відображає визначених законом підстав касаційного оскарження.
Процесуальним законом передбачено імперативну вказівку щодо дій суду у разі, якщо заявником не було зазначено належним чином підстави касаційного оскарження, внаслідок чого суд зобов`язаний вжити заходів, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України.
За таких обставин касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та підлягає поверненню особі, яка її подала.
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статями 389, 393 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду  м. Запоріжжя від 05 листопада 2021 року, додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2022 року повернути заявнику. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                      І. В. Литвиненко