ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року 
м. Київ

справа № 826/1937/17
адміністративне провадження № К/9901/506/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів - Шишова О. О., Яковенка М. М.,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2020 року (головуючий суддя: Літвінова А.В.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року (колегія суддів: Лічевецький І.О., Оксененко О.М., Мельничук В.П.) у справі №826/1937/17 за позовом Дочірнього підприємства Фірма «Екотехніка-М» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині, -
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
У лютому 2017 року  Дочірнє підприємство Фірма «Екотехніка-М» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25 січня 2017 року №0000401402 у частині донарахування зобов`язання з податку на додану вартість і штрафних санкцій, нарахованих за операціями з Приватним підприємством «ОРІМ» в розмірі 354 616,25 грн в тому числі 283 693,00 грн ПДВ та 70 923,25 грн штрафних санкцій.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року, адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 25 січня 2017 року №0000401402 в частині донарахування зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 283 693,00 грн та застосованих штрафних санкцій в розмірі 70 923,25 грн.
Стягнуто на користь Дочірнього підприємства Фірма «Екотехніка-М» (03151, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 84а, код ЄДРПОУ 24363204) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 5319,24 грн (п`ять тисяч триста дев`ятнадцять гривень 24 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, код ЄДРПОУ 43141267).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що первинна документація оформлена належним чином, містить відомості, які послуги (постачання товару) надавалися всі рядки заповнені належним чином, що в свою чергу свідчить про здійснення господарських взаємовідносинах в межах їх господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними первинними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. На думку суду, досліджені судом первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентом. Суд урахував, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності основних фондів. Судом взято до уваги, що на час вирішення даного спору вироки щодо посадових осіб Приватного підприємства «ОРІМ» не приймались, відтак існування порушених кримінальних проваджень не може свідчити про безтоварність укладених правочинів між позивачем та вказаними суб`єктами господарювання.
Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи установлено:
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведена документальна планова виїзна перевірка Дочірнього підприємства Фірма «Екотехніка-М» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01жовтня 2014 року по 30 вересня 2016 року.
За результатами перевірки складено акт від 11 січня 2017 року № 9/26-15-14-02-03/24363204 (далі по тексту - акт перевірки).
Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушень норм податкового законодавства, а саме:
- пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 285 661,00 грн, у тому числі по періодах: за жовтень 2014 року на суму 93 662,00 грн, за листопад 2014 року на 71 398,00 грн, за грудень 2014 року на суму 32 574,00 грн, за лютий 2015 року на суму 26 846,00 грн та за березень 2015 року на суму 61 181,00 грн.
На підставі висновків зазначеного акта перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві 25 січня 2017 року прийнято податкове повідомлення-рішення №0000401402, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 357 078,00 грн, у тому числі за основним платежем 285 661,00 грн та штрафні (фінансові) санкції на суму 71 417,00 грн. Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведена документальна планова виїзна перевірка Дочірнього підприємства Фірма «Екотехніка-М» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01жовтня 2014 року по 30 вересня 2016 року.
За результатами перевірки складено акт від 11 січня 2017 року № 9/26-15-14-02-03/24363204 (далі по тексту - акт перевірки).
Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушень норм податкового законодавства, а саме:
- пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 285 661,00 грн, в тому числі по періодах: за жовтень 2014 року на суму 93 662,00 грн, за листопад 2014 року на 71 398,00 грн, за грудень 2014 року на суму 32 574,00 грн, за лютий 2015 року на суму 26 846,00 грн та за березень 2015 року на суму 61 181,00 грн.
На підставі висновків зазначеного акта перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві 25 січня 2017 року прийнято податкове повідомлення - рішення №0000401402, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 357 078,00 грн, у тому числі за основним платежем 285 661,00 грн та штрафні (фінансові) санкції на суму 71 417,00 грн.
Судом також установлено, що висновки податкового органу щодо заниження зобов`язання з завищення податкового кредиту обґрунтовано не підтвердженням існування у контрагента позивача можливості виконати свої зобов`язання за правочинами укладеними з позивачем в силу відсутності необхідних засобів для здійснення господарської діяльності, а також, оскільки слідчим відділом Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 22012000000000061, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 28, частиною другою статті 205, частиною другою статті 200 Кримінального кодексу України стосовно Приватного підприємства «ОРІМ».
Як убачається з матеріалів справи між позивачем та Приватним підприємством «ОРІМ» 01 вересня 2014 року укладено договір № 178 про надання маркетингових послуг, відповідно до умов якого підприємство зобов`язалось надати позивачу послуги види, обсяги та строки яких визначаються у додатку №1 (таблиця №1) до даного договору, що є невід`ємною частиною цього договору.
Крім того, між позивачем та Приватним підприємством «ОРІМ» 01 січня 2015 року укладено договір №178 про надання маркетингових послуг, відповідно до умов якого підприємство зобов`язалось надати позивачу послуги види, обсяги та строки яких визначаються у додатку №1 (таблиця №1) до даного договору, що є невід`ємною частиною цього договору.
Указані договори за своїм змістом є типовими, а тому не потребують окремого дослідження.
Відповідно до змісту додатку № 1 до вказаних договорів, копії яких наявні в матеріалах справи, Приватне підприємство «ОРІМ» зобов`язувалось надати позивачу наступні послуги:
- визначення об`ємів продаж в торгових точках в кількісному вираженні, приймаючих участь у дослідженні в звітний період;
- визначення об`ємів продаж в торгових точках в грошовому вираженні, приймаючих участь у дослідженні в звітний період;
- визначення залишків продукції в магазинах, приймаючих участь у дослідженні в звітний період;
- визначення відносної динаміки продажу продукції постачальника в торговій мережі;
- визначення середніх продаж продукції постачальника через одну торгову точку;
- надання інформації по кожній окремій торговій точці (код, найменування магазина, адреса, розмір торгової площі, кількість кас, робочі дні та години, дату відкриття, всі зміни пов`язані із відкриттям та закриттям магазину);
- проведення кількісного маркетингового дослідження в формі польового анкетування (закриті та відкриті питання);
- проведення телефонного опитування респондентів;
- проведення моніторингу по визначенню кількості товарних позицій в розрізі торгових точок;
- опрацювання результатів маркетингового дослідження та надання звіту;
- проведення фокус-груп;
- надання інформації відносно роздрібних цін в роздрібних торгових точках;
- дослідження відношення споживачів до видів реклами різних товарних груп.
Крім того, згідно із змістом додатку № 1 до договору від 01 січня 2015 року Приватне підприємство «ОРІМ» окрім перелічених вище, надавались наступні послуги:
- вивчення факторів вибору торгової точки для придбання різних товарних груп;
- вивчення відношення споживачів до назв торгових марок;
- вивчення відношення споживачів до упаковки товарів;
- оn-Line опитування споживачів на основі розробленої анкети з фіксованою кількістю питань;
- CAPI опитування споживачів на основі розробленої анкети з фіксованою кількістю питань.
Стосовно взаємовідносин позивача з Приватним підприємством «ОРІМ» у рамках договору №178 від 01 вересня 2014 року, із наданих позивачем доказів убачається наступне.
01 вересня 2014 року між сторонами договору укладено додаток до договору № 3, яким установлено, що загальна вартість послуг з проведення кількісного маркетингового дослідження в формі польового анкетування (закриті питання) становить 120 000,00 грн, строк по виконанню послуги, по даному додатку - вересень 2014 року.
01 жовтня 2014 року між сторонами договору укладено додаток до договору № б/н, яким установлено, що загальна вартість послуг з проведення фокус-груп, проведення телефонного опитування респондентів, визначення відносної динаміки продажу продукції постачальника в торговій мережі, визначення залишків продукції в магазинах, приймаючих участь у дослідженні в звітний період та визначення об`ємів продаж в торгових точках в грошовому вираженні, приймаючих участь у дослідженні в звітний період становить 561 970,00 грн, строк по виконанню послуги, по даному додатку - жовтень 2014 року.
На підтвердження надання вказаних послуг позивачем надано копію акта здачі-приймання робіт № 002394 від 31 жовтня 2014 року.
01 листопада 2014 року між сторонами договору укладено додаток до договору № б/н, яким установлено, що загальна вартість послуг з проведення фокус-груп, визначення відносної динаміки продажу продукції постачальника в торговій мережі, визначення залишків продукції в магазинах, приймаючих участь у дослідженні в звітний період та визначення об`ємів продаж в торгових точках в грошовому вираженні, приймаючих участь у дослідженні в звітний період становить 426 170,00 грн, строк по виконанню послуги, по даному додатку - листопад 2014 року.
На підтвердження надання вказаних послуг позивачем надано копію акта здачі-приймання робіт № 005408 від 30 листопада 2014 року.
01 грудня 2014 року між сторонами договору укладено додаток до договору № б/н, яким встановлено, що загальна вартість послуг з проведення кількісного маркетингового дослідження в формі польового анкетування (відкриті питання), визначення відносної динаміки продажу продукції постачальника в торговій мережі, визначення залишків продукції в магазинах, приймаючих участь у дослідженні в звітний період та визначення об`ємів продаж в торгових точках в грошовому вираженні, приймаючих участь у дослідженні в звітний період становить 185 860,00 грн, строк по виконанню послуги, по даному додатку - грудень 2014 року.
На підтвердження надання вказаних послуг позивачем надано копію акта здачі-приймання робіт № 008439 від 31 грудня 2014 року.
01 лютого 2015 року між сторонами договору укладено додаток № б/н до договору № 178 від 01 січня 2015 року, яким встановлено, що загальна вартість послуг з проведення телефонного опитування респондентів, визначення відносної динаміки продажу продукції постачальника в торговій мережі, визначення залишків продукції в магазинах, приймаючих участь у дослідженні в звітний період та визначення об`ємів продаж в торгових точках в грошовому та в кількісному вираженні, приймаючих участь у дослідженні в звітний період становить 161 070,00 грн, строк по виконанню послуги, по даному додатку - грудень 2014 року.
На підтвердження надання вказаних послуг позивачем надано копію акта здачі-приймання робіт № 028046 від 28 лютого 2015 року.
01 березня 2015 року між сторонами договору укладено додаток № б/н до договору № 178 від 01 січня 2015 року, яким встановлено, що загальна вартість послуг з проведення кількісного маркетингового дослідження в формі польового анкетування (відкриті питання), опрацювання результатів маркетингового дослідження та надання звіту, визначення відносної динаміки продажу продукції постачальника в торговій мережі, визначення залишків продукції в магазинах, приймаючих участь у дослідженні в звітний період та визначення об`ємів продаж в торгових точках в кількісному вираженні, приймаючих участь у дослідженні в звітний період становить 317 000,00 грн, строк по виконанню послуги, по даному додатку - березень 2015 року.
На підтвердження надання вказаних послуг позивачем надано копію акта здачі-приймання робіт № 039050 від 31 березня 2015 року.
01 березня 2015 року між сторонами договору укладено додаток № б/н до договору №178 від 01 січня 2015 року, яким встановлено, що загальна вартість послуг з оn-Line опитування споживачів на основі розробленої анкети з фіксованою кількістю питань, визначення відносної динаміки продажу продукції постачальника в торговій мережі, визначення залишків продукції в магазинах, приймаючих участь у дослідженні в звітний період та визначення об`ємів продаж в торгових точках в кількісному вираженні, приймаючих участь у дослідженні в звітний період становить 50 080,00 грн, строк по виконанню послуги, по даному додатку - березень 2015 року.
На підтвердження надання вказаних послуг позивачем надано копію акта здачі-приймання робіт № 039061 від 31 березня 2015 року.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії додаткової угоди від 31 березня 2015 року до договору №178 від 01 січня 2015 року, сторонами розірвано вказаний договір.
На виконання умов указаних договорів Приватним підприємством «ОРІМ» складено на адресу позивача наступні податкові накладні: № 529 від 31 жовтня 2014 року на загальну суму 561 970,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 93 661,67 грн, №111 від 30 листопада 2014 року на загальну суму 426 170,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 71 028,33 грн, № 1470 від 30 грудня 2014 року на загальну суму 141 260,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 23543,33 грн, № 1882 від 31 грудня 2014 року на загальну суму 44 600,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 7 433,33 грн, №435 від 09 лютого 2015 року на загальну суму 26 800,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 4 466,67 грн, №476 від 10 лютого 2015 року на загальну суму 33 490,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 5 581,67 грн, № 589 від 16 лютого 2015 року на загальну суму 6 650,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 1 108,33 грн, № 762 від 24 лютого 2015 року на загальну суму 6 670,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 1 111,67 грн, №1285 від 28 лютого 2015 року на загальну суму 87 460,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 14 576,67 грн, №1353 від 04 березня 2015 року на загальну суму 20 460,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 3410,00 грн, №1376 від 06 березня 2015 року на загальну суму 79 560,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 13 260,00 грн, №1353 від 04 березня 2015 року на загальну суму 20 460,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 3410,00 грн, №1525 від 19 березня 2015 року на загальну суму 66 160,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 11 026,67 грн, №1765 від 31 березня 2015 року на загальну суму 150 820,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 25 136,67 грн, №2140 від 31 березня 2015 року на загальну суму 50 080,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 5 346,67 грн.
Також позивачем до матеріалів справи додано копії рахунків-фактури, платіжних доручень, виписки по особовому рахунку та оборотно-сальдових відомостей (Т.1, а.с. 99-149).
Крім того, з метою доведення настання реальних наслідків за правочинами укладеними з Приватним підприємством «ОРІМ» позивачем до матеріалів справи додано копії наказів по підприємству про організацію маркетингових заходів, а також копії звіт складених Приватним підприємством «ОРІМ» на виконання умов договорів укладених з позивачем.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
Головне управління ДПС, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідач зазначає, що судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови у справ не були враховані висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08.08.2018 у справі №2а-7067/11/1370, від 06.05.2020 у справі №640/4687/19 у подібних правовідносинах. 
Указує на неправильне застосування судами попередніх інстанцій п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, пп. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України. Скаржник указує на відсутність реального характеру здійснених господарських операцій і підтвердження їх належними первинними документами. 
Позивачем до Суду не подано відзив на касаційну скаргу.
Верховний Суд ухвалою від 25.01.2021 відкрив касаційне провадження у цій справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
У відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У відповідності до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Згідно з частинами першої - третьою ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16 липня 1999 року підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Верховний Суд зазначає, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені  пунктами 1,  4-7  частини третьої статті 353,  абзацом другим  частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частини 2, 3 статті 341 КАС України).
Обґрунтовуючи довід про наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої    статті 328 КАС України, скаржник посилається на обставини неврахування судом апеляційної інстанції практики Верховного Суду, викладеної у постановах Верховного Суду від 08.08.2018 у справі №2а-7067/11/1370, від 06.05.2020 у справі №640/4687/19 у подібних правовідносинах.
Проте Суд звертає увагу на те, що скаржник посилається на правові позиції Верховного Суду, пов`язані виключно з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, що не є свідченням застосування у цій справі норм права, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.
Суд зауважує, що у цих постановах Верховним Судом сформовано загальний підхід щодо дослідження реальності господарських операцій та вимоги до їх документального підтвердження первинними документами в контексті застосування норм статті 198 ПК України.
Суд зазначає, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, суб`єкт господарювання повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Надаючи правову оцінку  спірним правовідносинам, суди установили, що на підтвердження реальності укладених угод з ПП "ОРІМ" позивачем було надано копії: договорів; додатків до договорів; актів здачі-приймання робіт; додаткової угоди; податкових накладних; рахунків-фактур; платіжних доручень; виписок по особовому рахунку; оборотно-сальдових відомостей; наказів по підприємству про організацію маркетингових заходів; звітів, складених ПП "ОРІМ" на виконання умов договорів укладених з позивачем.
Таким чином, у ДП Фірма "Екотехніка-М" наявні всі необхідні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для формування витрат та податкового кредиту, а аналіз наданих позивачем первинних документів свідчить про дотримання ним спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум витрат та податкового кредиту по операціям з ПП "ОРІМ".
Суди обґрунтовано визнали безпідставним доводи відповідача щодо контрагентів ТОВ "ЮБС ПЛЮС", ТОВ "П.В.К.", оскільки вказана інформація жодним чином не впливає на бухгалтерський облік операцій позивача з ПП "ОРІМ", та не може бути підставою для висновку про нереальність таких операцій та не свідчить про помилкове відображення їх у податковій звітності. Крім того, питання взаємовідносин позивача з ТОВ "ЮБС ПЛЮС", ТОВ "П.В.К." не стосується спірних правовідносин.
Суди правильно не прийняли в якості доказу твердження Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про невідповідність придбаного та реалізованого товару у контрагентів позивача, позаяк при дослідженні факту здійснення господарської операцій оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Відносини ж між іншими учасниками поставок товарів, робіт та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між позивачем та його контрагентами.
Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.
Водночас, у цій справі відповідачем не доведено, а судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено обставин, які б беззаперечно свідчили про неправомірність формування покупцем витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість по операціях з ПП "ОРІМ".
З огляду на вищевикладене, Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Отже, колегія суддів, дослідивши доводи та вимоги касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження на підставі встановлених фактичних обставин справи, зазначає, що жодних обґрунтованих доводів щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права в касаційній скарзі скаржником не наведено. 
Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі, передбачені пунктом 1 ч. 4 ст. 328 КАС України, не знайшли свого підтвердження.
Решта доводів заявника касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовує, натомість зводиться виключно до переоцінки встановлених судами обставин справи, що виходить за межі повноважень касаційного суду, визначених  статтею 341 КАС України.
У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча  пункт 1 статті 6 Конвенції  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Верховний Суд вважає, що ключові аргументи касаційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд, враховуючи норми  Податкового кодексу України, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень.
З огляду на наведене, касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач                                                                      І.В. Дашутін

Судді                                                                                                                          О.О. Шишов

                                                                                          М.М. Яковенко