ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року	Львів	Справа № 300/4177/21 пров. № А/857/7667/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                              Гуляка В.В.
суддів:                                                  Ільчишин Н.В., Святецького В.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року (суддя - Шумей М.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту - не зазначено), 
в адміністративній справі №300/4177/21 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, Державної податкової служби України, 
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

                                                           встановив:

У серпні 2021 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів ГУ ДПС в Івано-Франківській області та ДПС України, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Івано-Франківській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 13.04.2021 №2561066/3229613575 про відмову ФОП ОСОБА_1 в реєстрації податкової накладної №2 від 16.09.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних; 2) зобов`язати Державну податкову службу України здійснити реєстрацію податкової накладної №2 від 16.09.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних, днем її подання; 3) визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Івано-Франківській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 07.05.2021 №2636594/3229613575 про відмову ФОП ОСОБА_1 в реєстрації податкової накладної №1 від 22.05.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних; 4) зобов`язати Державну податкову службу України здійснити реєстрацію податкової накладної №1 від 22.05.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних, днем її подання; 5) стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.. 
Відповідачі позовних вимог не визнали, в суді першої інстанції подали спільний відзив на позовну заяву. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 13.04.2021 №2561066/3229613575 про відмову в реєстрації податкової накладної №2 від 16.09.2020, від 07.05.2021 №2636594/3229613575 про відмову в реєстрації податкової накладної №1 від 22.05.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних. Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних складені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 податкові накладні №2 від 16.09.2020 та №1 від 22.05.2020. Cтягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Івано-Франківській області судові витрати у загальній сумі 14540 гривень. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач ГУ ДПС в Івано-Франківській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає рішення суду таким, що прийняте внаслідок невірного застосування норм матеріального та процесуального права, внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що платником податків не надано первинні документи, що стосується ПН №2, а саме: товарно-транспортні накладні, документи на зберігання паливо-мастильних матеріалів, документи на транспортні засоби, зазначені в ТТН, якими надавалися транспортні послуги, відсутні трудові ресурси. Аналогічні підстави стали причиною для відмови в реєстрації ПН №1. На розгляд комісії не було представлено договорів щодо закупівлі (придбання дизельного палива для здійснення в подальшому транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом. Зазначає апелянт, що суд першої інстанції не досліджував обставини, на які посилався відповідям, а доводи позивача та спірне рішення суду не підтверджено жодними належними і допустимими доказами. Тому вважає скаржник, що суд надав перевагу доводам позивача, не прийнявши до уваги доказів відповідача, порушив принципи закріплені у КАС України щодо рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі. Щодо вимоги позивача про зобов`язання до вчинення дій, а саме зареєструвати податкові накладні, зазначає, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі, визначених законодавцем повноважень. Приймаючи рішення про зобов`язання до вчинення дій, суд першої інстанції не може брати до уваги документи, які не були надані відповідачу для прийняття рішення про реєстрацію чи відмову у реєстрації податкових накладних, оскільки порушить вимоги частини четвертої статті 245 КАС України, так як для прийняття рішення відповідач не мав можливості надати оцінку вказаним документам, тобто не міг і не мав можливості виконати всі умови, визначені законом. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 07.04.2022 та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що оскаржене відповідачем рішення суду є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи, прийняте з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просить апеляційну скаргу ГУ ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін. Окрім того, просить стягнути з апелянта понесені позивачем судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції в розмірі 15000 гривень. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, державна реєстрація якого здійснена 18.12.2017 (а.с. 22). 
Між ФОП ОСОБА_1 і ТОВ "Прикарпаття Інвест Груп" укладено договір №1/01/20 від 01.01.2020 про надання послуг перевезення вантажів автомобільним транспортом, згідно предмету якого ФОП ОСОБА_1 зобов`язується власними силами на підставі замовлень замовника надати у визначений термін послуги перевезення вантажів автомобільним транспортом, а замовник зобов`язується прийняти виконані послуги та сплатити за них обумовлену договором грошову суму (а.с. 25). 
Відповідно до Акту надання послуг №375 від 16.09.2020 ФОП ОСОБА_1 надано замовнику ТОВ "Прикарпаття Інвест Груп" транспортні послуги згідно Договору №1/01/20 від 01.01.2020 на суму 65400,00 грн. в тому числі ПДВ 10900,00 грн (а.с. 27). 
Також, згідно Товарно-транспортних накладних № 11, 12, 13, 14, 15 від 16.09.2020  товар фактично відвантажений автомобільному перевізнику ФОП ОСОБА_1 та поставлений ТОВ "Прикарпаття Інвест Груп", про що свідчать відповідні підписи та печатки сторін. Згідно вказаних ТТН ФОП ОСОБА_1 особисто надавав послуги визначенні Договором №1/01/20 від 01.01.2020 (а.с. 28-32). 
ФОП ОСОБА_1 складено податкову накладну №2 від 16.09.2020 на суму 65400,00 грн, в тому числі ПДВ 10900,00 грн, та направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 33). 
Згідно квитанції від 15.10.2020 №9266331006 документ прийнято, однак реєстрація зупинена з підстав невідповідності п.1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій. Запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження операції, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 34). 
На виконання вказаної вище вимоги ФОП ОСОБА_1 08.04.2021 подав до контролюючого органу повідомлення про подання пояснень та копій документів щодо ПН/РК, реєстрацію яких зупинено. До вказаного повідомлення, крім пояснення, також надано копії документів, а саме: договір №1/01/20 від 01.01.2020; акт надання послуг №375 від 16.09.2020; товарно-транспортні накладні № 11, 12, 13, 14, 15 від 16.09.2020; договір купівлі-продажу №36 від 26.12.2019, згідно якого продавець зобов`язується відпускати автомобільні бензини та дизельне пальне неодноразових облікових картках, які дають право на отримання нафтопродуктів і належать покупцю. Відповідно пальне зберігається у продавця до моменту його відвантаження; видаткова накладна, яка підтверджує факт передачі товару покупцю; платіжне доручення №21 від 27.12.2019, яке підтверджує факт оплати покупцем ФОП ОСОБА_1 , паливно-мастильних матеріалів згідно договору купівлі-продажу №36 від 26.12.2019; податкова накладна №35 від 27.12.2019; повідомлення форми №20-0ПП від 20.10.2020 про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, згідно якого ФОП ОСОБА_1 для здійснення своєї господарської діяльності використовує спеціалізований сідловий тягач MAN та спеціалізований напівпричіп JANMIL (а.с. 39-52). 
Відповідно до Квитанції №2 від 08.04.2021 вказані документи податковим органом прийняті (а.с. 53). 
13.04.2021 комісія з питань зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН прийняло рішення №2561066/3229613575 про відмову в реєстрації ПН №2 від 16.09.2020 в ЄРПН з мотивів не наданий платником податків первинних документів, а саме: ТТН, документів на зберігання паливо-мастильних матеріалів, документів та транспортні засоби, зазначені в ТТН, яким надавалися транспортні послуги, відсутні трудові ресурси (а.с. 54). 
Не погодившись із вказаним рішенням про відмову в реєстрації ПН №2 від 16.09.2020, ФОП ОСОБА_1 27.04.2021 подано до ДПС України скаргу, за результатами розгляду якої 12.05.2021 комісією з питань зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН прийнято рішення №21209/3229613575/2, яким залишено скаргу без задоволення та рішення комісії регіонального рівня без змін (а.с. 55-60). 
Також судом встановлено, що 10 квітня 2020 року між ТОВ "Івенрайс" та ФОП ОСОБА_1 укладено договір підряду №КР10/04/20-01, відповідно до п.1.1 якого підрядник ФОП ОСОБА_1 зобов`язується виконати в інтересах замовника ТОВ "Івенрайс" навантажувально-розвантажувальні роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи. Підрядник виконує роботи на власній та/або орендованій техніці силами свого персоналу на власному пальному (п.2.1.). Вартість виконаних підрядником робіт (сума до оплати) обчислюється і оплачується на підставі актів здачі-приймання робіт протягом 20 (двадцяти) банківських днів з дати підписання сторонами відповідного акту (п. 3.5.) (а.с. 61). 
Відповідно до Акту приймання-передачі виконаних робіт від 22.05.2020 підрядником виконано навантажувально-розвантажувальні роботи згідно договору KP №10/04/20-01 від 10.04.2020 на загальну суму 148888,00 грн., в тому числі ПДВ 24814,67 грн (а.с. 64). 
Факт виконання зазначених робіт підтверджують ТТН № 1104/1, 1104/2 від 11.04.2020; № 1204/1, 1204/2 від 12.04.2020; №1304 від 13.04.2020; №1404 від 14.04.2020; №1504 від 15.04.2020; №1604 від 16.04.2020; №1704 від 17.04.2020; №1804 від 18.04.2020; №2004/,  2004/2 від 20.04.2020; №2104 від 21.04.2020; №2204 від 22.04.2020; №2304 від 23.04.2020; №2404 від 24.04.2020; №2504 від 25.04.2020; №2604 від 26.04.2020; №2704/1, 2704/2 від 27.04.2020; №2804/1, 2804/2 від 28.04.2020; №2904/1, 2904/2 від 29.04.2020; №3004/1, 3004/2 від 30.04.2020; №0105/1, 0105/2 від 01.05.2020 №0205 від 02.05.2020; №0305 від 03.05.2020; №0405/1, 0405/2 від 04.05.2020; №0505 від 05.05.2020; №0705 від 07.05.2020; №0805 від 08.05.2020; №0905 від 09.05.2020; №1005 від 10.05.2020; №1105 від 11.05.2020; №1205 від 12.05.2020 (а.с. 65-103). 
За вказаною господарською операцією ФОП ОСОБА_1 складено податкову накладну №1 від 22.05.2020 на суму 148888,00 грн, в тому числі ПДВ 24814,67 грн, та направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 104). 
Згідно квитанції від 15.06.2020 №9135394112 податкову накладну прийнято, однак реєстрація зупинена з підстав невідповідності п.1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій. Запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації ПН/РК в ЄРПН (а.с. 105). 
На виконання вказаної вище вимоги, ФОП ОСОБА_1 03.05.2021 подано до контролюючого органу повідомлення про подання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено. До вказаного повідомлення, крім пояснення, також надано копії документів, а саме: договір підряду №KP 10/04/20-01 від 10.04.2020;           акт приймання-передачі виконаних робіт від 22.05.2020; платіжне доручення №38099585 від 08.07.2020 на суму 148888,00 грн; товарно-транспортні накладні за період з 11.04.2020 по 12.05.2020 у кількості 39 шт., які підтверджують факт, що ФОП ОСОБА_1 особисто надавав послуги згідно Договору №KP 10/04/20-01 від 10.04.2020; договір купівлі-продажу №36 від 26.12.2019, згідно якого продавець зобов`язується відпускати автомобільні бензини та дизельне пальне по одноразових облікових картках, які дають право на отримання нафтопродуктів і належать покупцю. Відповідно пальне зберігається у продавця до моменту його відвантаження ОСОБА_1 ; видаткова накладна, яка підтверджує факт передачі товару покупцю; платіжне доручення №21 від 27.12.2019, яке підтверджує факт оплати покупцем ФОП ОСОБА_1 , паливно-мастильних матеріалів згідно договору купівлі-продажу №36 від 26.12.2019; податкова накладна №35 від 27.12.2019; повідомлення форми №20-0ПП від 07.07.2020 про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, згідно якого ФОП ОСОБА_1 для здійснення своєї господарської діяльності використовує спеціалізований ситовий тягач DAF спеціалізований напівпричіп самоскид МЕGА, загальний напівпричіп бортовий із встановленим краном-маніпулятором RSG (а.с. 114-130). 
07.05.2021 комісією з питань зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН прийнято рішення №2636594/3229613575 про відмову в реєстрації ПН в ЄРПН №1 від 22.05.2020 з мотивів не надання платником первинних документів, а саме: товарно-транспортних накладних, документів на транспортні засоби, зазначені в ТТН, яким надавалися транспортні послуги, видаткова накладна, відсутні трудові ресурси, ТТН заповнено з порушенням, не зазначено кількісні та вартісні показники (а.с. 131). 
Не погодившись із вказаним рішенням про відмову в реєстрації ПН №1 від 22.05.2020, ФОП ОСОБА_1 20.05.2021 подано до ДПС України скаргу, за результатами розгляду якої 28.05.2021 комісією з питань зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН прийнято рішення №24010/3229613575/2, яким залишено скаргу без задоволення та рішення комісії регіонального рівня без змін (а.с. 132-136). 
Позивач, вважаючи рішення комісії про відмову в реєстрації податкових накладних №2 від 16.09.2020 і №1 від 22.05.2020 протиправними, звернувся із цим позовом до адміністративного суду. 

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення, з врахуванням наступного. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 року (далі - ПК України). 
За приписами пункту 201.10 ст.201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) та надати покупцю за його вимогою. 
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 
Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). 
Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, реєстрація податкової накладної в ЄРПН може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу. 
Згідно з пунктом 74.2 статті 74 Податкового кодексу України, в ЄРПН забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних в ЄРПН. 
У свою чергу, відповідно до п.12 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №341) (далі - Порядок №1246), після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування (абзац 10). 
Згідно з п.17 Порядку №1246, у разі зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування формується квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Така квитанція одночасно надсилається постачальнику (продавцю) та отримувачу (покупцю) - платнику податку. 
Пунктом 201.16 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України. 
На виконання зазначеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.12.2019 №1165, якою затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Порядок №1165) та Порядок розгляду скарги щодо рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Згідно з п.5 Порядку №1165, платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2). 
Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3). 
Відповідно до п.6 Порядку №1165, у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється. 
У разі коли за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної/розрахунку коригування встановлено, що відображена в них операція відповідає хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який відповідає хоча б одному показнику, за яким визначається позитивна податкова історія, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється  (п.7 Порядку №1165). 
Перелік критеріїв ризиковості здійснення операцій міститься в Додатку 3 до Порядку №1165. 
Пунктом 1 зазначеного додатку передбачено такий критерій ризиковості здійснення операцій як: Відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, поданій для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), у таблиці даних платника податку на додану вартість (далі - платник податку) як товару/послуги, що на постійній основі постачається, та обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній/розрахунку коригування до податкової накладної на збільшення суми податкових зобов`язань, яку/який подано для реєстрації в Реєстрі, дорівнює або перевищує величину залишку, що визначається як різниця між обсягом придбання на митній території України такого/такої товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 1 січня 2017р. в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі, і митних деклараціях, збільшеного у 1,5 раза, та обсягом постачання відповідного товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 1 січня 2017р. у Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 50 відсотків) груп товарів (продукції), визначених ДПС та затверджених відповідним наказом, оприлюдненим на офіційному веб-сайті ДПС. 
Таким чином, пункт 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій відносить операцію до ризикових, зокрема, у разі відсутності товару/послуги, зазначених у податковій накладній, у таблиці даних платника податку на додану вартість як товару/послуги, що на постійній основі постачається, та обсяг постачання товару/послуги, зазначених у податковій накладній, дорівнює або перевищує величину залишку, що визначається як різниця між обсягом придбання на митній території України такого/такої товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою). 
Відповідно до п.п. 10, 11 Порядку №1165, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації. 
У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; 2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації. 
Наявні в матеріалах справи квитанції від 15.10.2020 та від 15.06.2020 свідчить, що підставою для зупинення реєстрації податкових накладних №2 від 16.09.2020 та №1 від 22.05.2020 слугувало те, що коди УКТЗЕД/ДКПП товару/послуг 49.41, відсутні в таблиці даних платника податку на додану вартість, як товари/послуги, що на постійній основі постачаються (виготовляються), та їх обсяг постачання дорівнює або перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п.1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій. Запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН. 
Відповідно до п.12 Порядку №1165, платник податку має право подати до ДПС таблицю даних платника податку за встановленою формою (додаток 5). 
Судом встановлено, що на підтвердження обставин щодо відсутності у такій таблиці даних платника податку на додану вартість кодів УКТЗЕД/ДКПП товару/послуг 49.41 як товарів/послуг, що на постійній основі постачаються (виготовляються) та перевищення або рівності обсягу постачання величини залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання відповідачами в порушення ч.2 ст.77 КАС України суду не надано, належної мотивації таких висновків, зокрема не вказано, якою саме була величина залишку обсягу постачання такого товару/послуги та в який спосіб і на підставі яких документів вона була визначена. 
Тобто, відсутність у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної зазначення конкретного критерію ризиковості здійснення операцій, про які йдеться у пункті 1 додатку 3 до Порядку №1165, із розрахованим показником за відповідним критерієм, якому відповідає платник податку, свідчить про необґрунтованість віднесення господарської операції до відповідного критерію, що визначений пунктом 1 Критеріїв ризиковості господарських операцій. 
Крім того, у квитанціях не конкретизовано, які саме документи слід надати платнику податків та чого мають стосуватися пояснення такого платника податків для того, аби реєстрація податкової накладної стала можливою, що також свідчить про невідповідність сформованих квитанцій вимогам до таких, що визначені пунктом 11 Порядку №1165. 
Формальне зазначення у квитанції пропозиції "надання пояснень та копій документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в податковій накладній/розрахунку коригування для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН" є лише дублюванням норми підпункту 3 пункту 11 Порядку №1165. 
Такі рішення податкового органу не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості актів індивідуальної дії, та породжують їх неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень. 
Загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. 
З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що контролюючим органом реєстрацію податкових накладних позивача №2 від 16.09.2020 та №1 від 22.05.2020 було зупинено безпідставно. 
Крім того, механізм прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, реєстрацію яких відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України зупинено в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України, визначено наказом Міністерства фінансів України від 12 грудня 2019 року №520, яким затверджено Порядок прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі - Порядок №520). 
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку №520, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі. Комісія регіонального рівня протягом п`яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 4 цього Порядку, приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку в порядку, встановленому статтею 42 Кодексу. 
Також, пунктом 5 Порядку №520 визначено орієнтовний перелік документів, з огляду на словосполучення «може включати», необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, серед яких: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством. 
Вичерпний перелік підстав для прийняття комісією регіонального рівня рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування наведено у пункті 11 Порядку №520, а саме: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі; та/або ненадання платником податку копій документів відповідно до пункту 5 цього Порядку; та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства. 
В матеріалах справи наявні відомості, що позивачем виконано вимоги контролюючого органу та надано відповідні пояснення, до яких долучено копії наявних документів, що підтверджують проведення господарських операцій. Доказів та обґрунтувань того, що подані документи складені/оформлені з порушенням вимог чинного законодавства відповідачем не наведено, судом не встановлено. 
Зазначені пояснення та додаткові документи позивачем долучені до матеріалів справи, які досліджені судом. 
Сукупність наданих позивачем первинних документів виключає сумнів щодо реальності господарської операції, а також спростовує обставини перевищення обсягу постачання товару величини залишку обсягу придбання такого товару. І з цього приводу суд першої інстанції правильно вказав, що наданий пакет документів був достатнім для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних. 
Зважаючи на наявність передбачених законодавством документів щодо здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентом, а також на факт подання таких документів контролюючому органу, останній не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації спірних податкових накладних. 
Суд зазначає, що можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення контролюючим органом конкретного критерію оцінки ступеня ризиків, а також зазначення у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної чіткого переліку документів, чого зроблено не було. 
Покликання скаржника на те, що на момент прийняття оспорюваних рішень Комісії ГУ ДПС в Івано-Франківській області були законні підстави для прийняття рішення про відмову у реєстрації спірних податкових накладних, оскільки позивачем не надано первинні документи, що стосується ПН №№2 та 1, а саме: товарно-транспортні накладні, документи на зберігання паливо-мастильних матеріалів, документи на транспортні засоби, зазначені в ТТН, якими надавалися транспортні послуги, відсутні трудові ресурси, судом відхиляються з огляду на те, що зупиняючи спірну реєстрацію податкових накладних, контролюючим органом було узагальнено запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН, не конкретизувавши, яких саме документів не вистарчає для  виключення сумнівів та можливої реєстрації податкової накладної. 
Суд також звертає увагу на те, що у випадку не конкретизації переліку документів у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної платник податків перебуває у стані правової невизначеності, що позбавляє його можливості надати контролюючому органу необхідний в розумінні суб`єкта владних повноважень пакет документів, а для контролюючого органу, відповідно, створюються передумови для можливого прояву негативної дискреції - прийняття рішення про відмову у реєстрації податкової накладної. 
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03 червня 2021 року в справі №2040/7098/18. 
Водночас, на переконання колегії суддів, досліджений обсяг первинних документів, наданий позивачем контролюючому органу та суду на підтвердження здійснення з контрагентами господарських операції за податковою накладною, у реєстрації якої було відмовлено, є достатнім для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що надіслані позивачем копії первинних та інших документів повністю відображають зміст господарських операцій позивача із його контрагентом та були достатніми для прийняття податковим органом рішення про реєстрацію податкових накладних. 
Предметом розгляду, у даному випадку, є виключно стадія правильності та правомірності зупинення та відмови в реєстрації податкової накладної, а не реальність та товарність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом. 
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані позивачем рішення комісії ГУ ДПС в Івано-Франківській області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації оскаржувані №№2561066/3229613575 від 13.04.21, 2636594/3229613575 від 07.05.21 не відповідає встановленим у ч.2 ст.2 КАС України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а відтак порушує права й охоронювані законом інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання його протиправним та скасування. 
Щодо доводів апеляційної скарги з покликанням на дискреційність повноважень контролюючого органу при прийнятті рішення про реєстрацію ПН/РК, вказуючи, що зобов`язання ДПС України зареєструвати в ЄРПН податкову накладну є передчасним, в той час як належним способом захисту порушеного права є зобов`язання ДПС України повторно розглянути питання щодо реєстрації податкової накладної у порядку та з урахуванням висновків суду у цьому рішенні, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. 
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. 
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. 
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень. 
Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації можливу поведінку (дії, бездіяльність) між альтернативами варіантами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». 
Водночас, суб`єкт владних повноважень за даних, конкретних фактичних обставин не наділений повноваженнями діяти не за законом, а на власний розсуд. 
Крім цього, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. 
Згідно з приписами пунктів 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246, податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій: прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування; набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування; неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. 
У разі надходження рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду. 
Отже, реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, реєстрацію якої попередньо було зупинено, є повноваженням Державної податкової служби України. 
Проте, обставин, які б унеможливлювали реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, судом не встановлено. 
Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних рішень про відмову в реєстрації в ЄРПН спірних податкових накладних, ознак щодо порушення позивачем вимог законодавства щодо складення податкової накладної немає, відтак є достатні підстави для прийняття рішення про реєстрацію такої. 
Колегія суддів також враховує, що судом першої інстанції вирішено питання про розподіл судових витрат, що не оспорюється апелянтом (відповідачем). 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
Водночас, колегія суддів враховує, що подаючи відзив на апеляційну скаргу, позивач просив стягнути з апелянта понесені позивачем судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції в розмірі 15000,00 гривень. 
Відносно вказаної вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу адвоката в апеляційній інстанції, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно п.1 ч.3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до ч.1 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України). 
Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Згідно з ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
Колегія суддів на підставі аналізу положень статей 134, 139 КАС України зазначає, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. 
Матеріалами справи підтверджується, що на обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в обумовленій сумі 15000 грн. суду надано документи копію ордеру серії АТ №1027958 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 у Восьмому апеляційному адміністративному суді адвокатом Іванчук Л.Ю. та акт від 29.08.2022 наданих послуг згідно договору про надання правової (правничої) допомоги №046 від 05.01.2021р., складений Адвокатським об`єднанням  «Діктум Фактум» та ОСОБА_1 , згідно якого АО «Діктум Фактум» надало, а ОСОБА_1 прийняв послугу - правова допомога адвоката при розгляді адміністративної справи №300/4177/21 судом апеляційної інстанції (2 год.) вартістю 15000,00 гривень. 
В матеріалах наявна копію договору про надання правової (правничої) допомоги №046 від 05.01.2021 (а.с. 17). 
На думку суду апеляційної інстанції, при покладенні на відповідача ГУ ДПС в Івано-Франківській області, що приймав спірні рішення у вказаній справі, відшкодування витрат на правничу допомогу слід брати до уваги суму, на яку фактично такі роботи виконано, в межах надання правничих послуг щодо розгляду конкретної справи. 
Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ. 
Так, суд апеляційної інстанції враховує, що дана справа є справою незначної складності, по даній категорії справ склалася усталена судова практика, що зумовлює висновок про те, що підготовка відзиву на апеляційну скаргу у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи. Крім того, із змісту відзиву на апеляційну скаргу видно, що представник позивача фактично наводить ті ж самі доводи, які були наведені у позовній заяві, тобто обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу є фактично копіюванням обґрунтувань позовної заяви, із незначними змінами. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia,  заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір. 
Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору. 
З урахуванням встановленого, на підставі наданих суду доказів складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтям 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також врахувавши предмет спору, значення справи для сторін, конкретні обставини справи та суть виконаних послуг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 15000,00 грн, є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих послуг, у зв`язку з чим, враховуючи критерій співмірності зі складністю справи, витрачений адвокатом час та обсяг виконання відповідних робіт, розмір витрат на адвоката, що підлягає до відшкодування за участь в апеляційному провадженні об`єктивно складає становить 1000 грн із витраченим часом для написання відзиву на апеляційну скаргу в одну годину. 
Такий розмір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень (апелянта) Головного управління ДПС в Івано-Франківській області. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд - 

                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області - залишити без задоволення. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року в адміністративній справі №300/4177/21 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін. 
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43968084) судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 1000 грн. (однієї тисячі гривень 00 коп.). 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	В. В. Святецький