ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 364/409/22                                                                                     Суддя першої інстанції: Ткаченко О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 грудня 2022 року                                                                                 м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                         - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Файдюка В.В. та Шелест С.Б.,  
          за участю секретаря                     - Ворони Д.О.,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, за участю третьої особи - Відділення поліції № 4 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про визнання протиправною та скасування постанови, 

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову поліцейського Відділення поліції № 4 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Самарчука В.В. (далі - поліцейський) від 05 серпня 2022 року серії БАВ № 152147, а також закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Рішенням Володарського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що відеозапис з місця події був не був направлений йому як стороні у справі, у зв`язку з чим не підлягав врахуванню судом.
Також позивач подав додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що у постанові поліцейського не зазначено про застосування технічних засобів відеофіксації, у зв`язку з чим наданий до суду відеозапис, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17, не може вважатися належним доказом вчинення адміністративного правопорушення. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Під час судового засідання представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених в ній. 
Відповідач та третя особа були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 3 ст. 268 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представників зазначених учасників справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Володарського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року - без змін, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено та сторонами справи не заперечується, що постановою поліцейського від 05 серпня 2022 року серії БАВ № 152147 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. На позивача накладено штраф у розмірі 3400 грн 00 коп. 
Згідно з вказаною постановою адміністративне правопорушення полягало у тому, що ОСОБА_1 в с. Гайворон по вул. Шевченка Білоцерківського району Київської області керував мопедом «Рига» без державної реєстрації транспортного засобу, не використовував при русі мотошолом, а також не мав посвідчення водія на право керування відповідним транспортним засобом, чим порушив пп. а п. 2.1, пп. г п. 2.3, пп. в п. 2.9  Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись із вказаною постановою поліцейського, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання її протиправною та скасування. 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що позивач в адміністративному позові вказував на те, що він не керував будь-яким транспортним засобом, однак поліцейський на спростування цих доводів надав відеозапис, з якого вбачається, що ОСОБА_1 керував мопедом марки «Рига».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , адже він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. 
Справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України. 
Під час розгляду і вирішення справи колегія суддів враховує, що у постанові від 05 серпня 2022 року серії БАВ № 152147 зазначено про порушення ОСОБА_1 вимог пп. а п. 2.1, пп. г п. 2.3, пп. в п. 2.9  Правил дорожнього руху України, які полягають у керуванні мопедом «Рига» без державної реєстрації транспортного засобу, без використання в русі мотошолому, а також без посвідчення водія на право керування відповідним транспортним засобом.
Так, згідно з пп. а п. 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до пп. г п. 2.3 Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі  і мопеді  бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.
Положеннями пп. в п. 2.9  Правил дорожнього руху України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим  в уповноваженому органі МВС,  або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також  без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Водночас оскаржуваною постановою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності саме за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. 
Вказана норма права передбачає, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот  неоподатковуваних мінімумів  доходів громадян.
Правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, одночасно є порушенням вимог пп. в п. 2.9 Правил дорожнього руху України, яка забороняє водієві керувати транспортним засобом, не зареєстрованим  в уповноваженому органі МВС,  або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух»  державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.
Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.
Відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388  було затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок). 
Згідно з п. 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.  Строк державної реєстрації продовжується у разі  введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях,  подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).  У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів.
Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані)  в уповноважених органах МВС  та без номерних знаків, що відповідають  вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.
Позивач не заперечує, що траспортний засіб, зазначений у постанові поліцейського від 05 серпня 2022 року серії БАВ № 152147, не зареєстрований в уповноваженому органі МВС.
Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що 05 серпня 2022 року о 16 год 32 хв в с. Гайворон по вул. Шевченка він не керував будь-яким транспортним засобом, у тому числі мопедом «Рига». 
Наданий поліцейським відеозапис з місця події позивач вважає неналежним доказом вчинення адміністративного правопорушення, адже в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на технічний засіб, яким здійснено запис.
За правилами ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення  у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).
В цілому погоджуючись доводами позивача про те, що диск із відеозаписам з нагрудної камери поліцейського не може бути прийнятий в якості доказу з тих підстав, що посилання на нього відсутні в постанові від 05 серпня 2022 року серії БАВ № 152147, колегія суддів вважає, що наявність чи відсутність такого доказу не впливає на результат вирішення справи.
Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 вказаного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.  
Зазначені норми у своїй сукупності вказують на те, що поліцейський є особою, яка безпосередньо виявляє адміністративне правопорушення, а також самостійно приймає рішення про притягнення до адміністративної відповідальності у передбачених законом випадках.
За правилами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Відповідні технічні прилади та технічні засоби поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Разом з тим, використання фото- і відеотехніки не є обов`язком поліцейського. Відсутність запису події адміністративного правопорушення саме по собі не свідчить про необґрунтованість постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Особливість справ, у яких поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу є те, що поліцейський, який приймає рішення щодо накладення адміністративного стягнення, є особою, яка безпосередньо виявила правопорушення, була його очевидцем.
Кодексом України про адміністративні правопорушення поліцейському надано повноваження приймати постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення таких видів порушень, які можуть бути виявлені ним шляхом візуального спостереження за дотримання правил дорожнього руху, є очевидними, не потребують обов`язкової фіксації технічними засобами та для з`ясування обставин їх вчинення яких немає практичної необхідності вчиняти додаткові дії.
Вирішення справ, у тому числі в разі прийняття постанови на місці вчинення правопорушення, ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні поліцейським всіх обставин справи в їх сукупності, який при прийнятті рішення зобов`язаний керуватися законом і правосвідомістю.  
Також колегія суддів враховує, що зміст доказів та їх орієнтований перелік визначені у ч. 1 ст. 251 КУпАП. Разом з тим, положеннями ч. 2 цієї статті передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
У випадку притягнення ОСОБА_1 до відповідальності протокол про адміністративне правопорушення, згідно зі ст. 258 КУпАП, не підлягав складенню, у зв`язку з чим обов`язок збирати докази, зазначені у ч. 1 ст. 251 КУпАП, був відсутній.
Поліцейським було виявлено та зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 вимог пп. в п. 2.9 Правил дорожнього руху та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП у встановлений законом спосіб - шляхом складення постанови про накладення адміністративного стягнення на місці вчинення правопорушення.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутність інших доказів, у тому числі відеозапису, не може бути підставою для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 . 
В адміністративному позові міститься посилання на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17, згідно з якою візуальне спостереження за дотриманням  правил дорожнього руху  працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
Разом з тим позивачем не були враховані особливості фактичних обставин справи, при розгляді якої Верховним Судом було зроблено такий висновок. Так, у межах справи № 338/1/17 позивач оскаржував постанову про притягнення до відповідальності за правопорушення, яке полягало в здійсненні зупинки автомобіля ближче 10 м від виїзду з прилеглої території.
Верховний Суд прийшов до висновку, що в такому випадку для підтвердження порушення позивачем пп. а п. 15.10 Правил дорожнього руху  відповідач відповідно до  ст. 251 КУпАП мав би    надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки із відповідними замірами відстані від автомобіля до пішохідного переходу тощо.
Натомість зміст правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності, полягає у вчиненні дій, правильна оцінка яких не потребують отримання показників спеціальних приладів. 
Факт вчинення адміністративного правопорушення було встановлено поліцейським шляхом візуального спостереження за особою, яка керувала транспортним засобом, зупинення такого транспортного засобу та встановлення особи, яка знаходилася за кермом. 
Колегія суддів враховує, що позивач в адміністративному позові заперечує факт керування будь-яким транспортним засобом, однак підтверджує свою присутність 05 серпня 2022 року о 16 год 32 хв в с. Гайворон по вул. Шевченка під час складення постанови від 05 серпня 2022 року серії БАВ № 152147, зокрема наголошує на тому, що йому не були роз`яснені права особи, яка притягується до відповідальності. 
Водночас факт роз`яснення прав, передбачених ст. 268 КУпАП та строків оскарження, а також факт вручення копії постанови від 05 серпня 2022 року серії БАВ № 152147 підтверджується власноручним підписом ОСОБА_1 в п.п. 8, 9 такої постанови. 
Під час розгляду і вирішення апеляційної скарги колегія суддів виходить з того, що позивач не заперечує факт перебування на місці подій, описаних в оскаржуваній постанові, зокрема з мопедом марки «Рига». В адміністративному позові та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наводить доводів та пояснень, які б вказували на те, що поліцейський міг помилково кваліфікувати його дії, що мали місце 05 серпня 2022 року о 16 год 32 хв в АДРЕСА_1 , саме як керування мопедом марки «Рига». 
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, а підстави для визнання протиправною і скасування постанови поліцейського від 05 серпня 2022 року серії БАВ № 152147 - відсутні. 
Отже, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 29 серпня 2022 року та не можуть бути підставою для його скасування. 
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Володарського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року - без змін.
Згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст. 77, 242, 268, 271, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Володарського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

          Головуючий суддя                                                                         А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            В.В. Файдюк    

          С.Б. Шелест