РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року 
м. Рівне

Справа № 565/901/22
Провадження № 22-ц/4815/1411/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
       суддів:         Боймиструка С.В.,
                               Хилевича С.В,
       секретар                Крижов В.С.,         

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , діючої від імені Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві, на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2022 року, у складі судді Малкова В.В., у справі за позовом Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до ОСОБА_2 про стягнення надлишково виплачених коштів, 

В С Т А Н О В И В :

03 серпня 2022 року позивач Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві звернувся до суду з цим цивільним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки  ОСОБА_2 надлишково виплачені кошти в сумі 15458,74 грн. 

Позов обґрунтований наступним. 
Відповідачка проходила службу у позивача з 16.08.2021 року по 23.04.2022 року на посаді рядового служби цивільного захисту, лаборанта (спеціалізованої лабораторії) хіміко-радіологічної лабораторії групи радіаційного, хімічного та біологічного захисту частини рятувальних робіт.
23.04.2022 року, відповідно до вимог ст.ст.58, 68 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту, за допущені невиходи на службу без поважних причин (прогули) її було звільнено зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.
Отже, у зв`язку із недобросовісністю з боку відповідачки позивачем надлишково виплачено кошти, а саме: оклад – 937,02 грн, оклад за спеціальним званням – 170,66 грн, надбавка за особливості проходження служби – 553,84 грн, компенсація податку на доходи фізичних осіб – 2823,12 грн.
Згідно Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (п.4 розділу ХХVІ) у разі звільнення до закінчення терміну першого контракту проводиться утримання виплаченої одноразової допомоги в сумі, обчисленій у повних календарних місяцях пропорційно часу, який залишився до закінчення дії контракту.
Відповідачку було звільнено за 27 календарних місяців до закінчення контракту, а тому сума надлишково виплачених коштів одноразової допомоги складає 10964,10 грн.
Таким чином, загальна сума надлишково виплачених коштів відповідачці складає 15458,74 грн, яка підлягає стягненню, оскільки відповідачка залишила без задоволення звернення позивача про погашення заборгованості в добровільному порядку.

Ухвалою суду від 26.08.2022 року провадження у справі було відкрито (а.с.51).

29 вересня 2022 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір стосується проходження публічної служби, а тому підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства (а.с.79-80).

05 жовтня 2022 року від представника позивача надійшло заперечення на вищевказане клопотання про закриття провадження у справі, доводи якого зводяться до того, що спір між сторонами є похідним від трудової діяльності відповідача, а саме з приводу безпідставно виплачених їй грошових сум, а тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.89-91).

Оскаржуваною ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2022 року провадження у справі було закрито (а.с.96-98).

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу й направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Зокрема зазначила, що суд не прийняв до уваги того, що позивач не є суб`єктом владних повноважень. Відтак, є неправомірним посилання суду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 13.09.2019р у справі №723/18/17, в якому мова йде про права позивача – органу внутрішніх справ, як суб`єкта владних повноважень, а тому правовідносини не є схожими. Відповідно неправомірним є й посилання суду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 04.03.2019р у справі №127/7858/18. 
Також вказала, що суд залишив поза увагою положення пункту 30 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" про те, що спори з приводу стягнення безпідставно сплачених (без достатньої правової підстави) грошових сум не є публічно-правовими, тому відповідні заяви слід розглядати в порядку цивільного судочинства.
Також зазначила, що поза увагою суду залишилось і те, що у цій справі правовідносини між сторонами не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень та не стосуються оскаржень дій останнього. Тобто за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір є приватноправовим та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Зазначила, що до подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 року у справі №755/2258/17.

У своєму відзиві адвокат Курись Олексій Петрович, діючий від імені ОСОБА_3 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 29.11.2022 року о 09-30 годині, однак сторона відповідачки, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися. Від адвоката Курися Олексія Петровича, діючого від імені відповідачки ОСОБА_3 , надійшло клопотання про відкладення справи через зайнятість в іншій справі, призначеній раніше Рівненським міським судом. При цьому ним не надано відповідних доказів щодо зайнятості в інших справах та необхідності участі саме в них. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, пославшись на п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України та правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17, від 04 вересня 2019 року у справі № 127/7858/18, виходив з того, що відповідачка перебувала на посаді, що відноситься до публічної служби, а тому такі спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби. В той час, у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке. 

Відповідно до положень ст.101 Кодексу цивільного захисту України:
--- служба цивільного захисту – це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій,запобігання і реагування на надзвичайні ситуації,ліквідацію їх наслідків у мирний часта в особливий період (частина 1); 
--- порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України (частина 2); 
--- на рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого законом. Час проходження особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту зараховується до їхнього страхового стажу, стажу роботи,стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону (частина 3); 
--- на осіб начальницького складу служби цивільного захисту поширюються вимоги та обмеження, передбачені Законом України "Про запобігання корупції" (частина 4).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачки  ОСОБА_2 , яка працювала у позивача на посаді рядового служби цивільного захисту, лаборанта (спеціалізованої лабораторії) хіміко-радіологічної лабораторії групи радіаційного, хімічного та біологічного захисту частини рятувальних робіт. Позивач, у свою чергу, відповідно до Статуту, затвердженого 27.10.2016р Головою Державної служби України з надзвичайних ситуацій, є юридичною особою, підрозділом територіального підпорядкування із статусом державної аварійно-рятувальної служби.

Як вбачається із предмету позову, позивач просив стягнути з відповідачки  ОСОБА_2 , яку було звільнено з роботи,надлишково виплачені кошти в сумі 15458,74 грн. 

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п.2 ч.1 ст.19 КАС України).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 638/14011/16-ц зазначено, що судова юрисдикція – це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства – цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Це і компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Предметна юрисдикція – це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, що виникають із індивідуальних, цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Ці позиції викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18, від 16 червня 2020 року у справі № 756/3456/19, від 26 лютого 2020 року у справі № 210/5659/18 та інших.

У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18 Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що "за наслідками розгляду справи № 818/1688/16 (постанова від 5 грудня 2018 року) Велика Палата Верховного Суду з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, відступила від висновку, викладеного, зокрема, й у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15 виходячи з таких міркувань. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір у цій справі щодо відшкодування державі в особі військової частини НОМЕР_1 шкоди, завданої ОСОБА_1 шляхом втрати майна під час здійснення ним повноважень, пов`язаних з проходженням військової (публічної) служби, є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.".

У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок: 
"47. З метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, виходячи з таких міркувань.
48. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
49. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
50. Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.".

Судом встановлено, що сума надлишково виплачених коштів, про стягнення яких просить позивач, виникла внаслідок проходженні публічної служби. А тому судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що ця справа про стягнення надлишково виплачених коштів з особи, яка проходила публічну службу (державна служба) за позовом суб`єкта владних повноважень має розглядатися у порядку адміністративного судочинства, адже у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. 

Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною й обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.
Зокрема, через помилковість своїх висновків не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на те, що позивач не є суб`єктом владних повноважень. 
Також, підлягають відхиленню й посилання на положення пункту 30 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" про те, що спори з приводу стягнення безпідставно сплачених (без достатньої правової підстави) грошових сум не є публічно-правовими, тому відповідні заяви слід розглядати в порядку цивільного судочинства. При цьому суд виходить з того, що, як вже було зазначено, у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Відповідний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду зроблено у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18.
Також підлягають відхиленню й посилання на те, що у цій справі правовідносини між сторонами не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень та не стосуються оскаржень дій останнього. При цьому апеляційний суд виходить з того, що вказані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Крім того, слід залишити поза увагою й посилання скаржника на висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 03.10.2018 року у справі №755/2258/17, оскільки від вказаного висновку Велика Палата Верховного Суду відступила у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , діючої від імені Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києвізалишити без задоволення.

       Ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2022 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови – 30 листопада 2022 року.

Головуючий                                                 Майданік В.В.

Судді:         Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.