ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" грудня 2022 р.           Справа№ 910/240/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Барсук  М.А.
суддів:            Руденко  М.А. 
          Пономаренка  Є.Ю. 
 
при секретарі:          Овчинніковій Я.Д.

За участю представників сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно - страхова компанія"
на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року (повний текст складено 10.08.2022) 
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 року (повний текст складено 22.08.2022)
у справі №910/240/22 (суддя Чинчин О.В.)
за позовом Приватного підприємства "ТРАНС ЛОГІСТИК"
до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно - страхова компанія"
про стягнення 31 910 грн. 79 коп.,

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно - страхова компанія" 
до Приватного підприємства "ТРАНС ЛОГІСТИК"
про визнання договору недійсним, -

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи

Приватне підприємство «ТРАНС ЛОГІСТИК» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» (надалі також - «Відповідач») про стягнення 31 910 грн. 79 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за Договором добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019 року.
07.02.2022 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» надійшла зустрічна позовна заява до Приватного підприємства «ТРАНС ЛОГІСТИК» про визнання договору недійсним.
Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсним Договору добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019 року в частині.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року первісні позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» на користь Приватного підприємства «ТРАНС ЛОГІСТИК» 3% річних у розмірі 4 208 грн. 19 коп., інфляційні у розмірі 13 237 грн. 94 коп., пеню у розмірі 14 464 грн. 66 коп. та судовий збір у розмірі 2 270  грн. 00 коп.
У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 у справі № 910/4204/21 встановлено порушення відповідачем свого обов`язку із виплати страхового відшкодування у сумі 194  675,56 грн.
Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що відповідачем у зустрічному позові не доведено суду, що оспорюваний ним Договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 р. в частині страхування транспортного засобу «MAN TGМ 18.250», суперечить вимогам закону.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2022 року заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» на користь Приватного підприємства «ТРАНС ЛОГІСТИК» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно - страхова компанія" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року у справі №910/240/22 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні первісного позову у повному обсязі та задовольнити зустрічні позовні вимоги. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 року у справі №910/240/22 скасувати.
Доводи апелянта в частині оскарження основного рішення зводяться до того, що судом першої інстанції невірно застосовано п.п. 11.4.9, 11.4.11 договору, а саме не встановлено моменту, з якого починається прострочення виконання зобов`язання відповідачем. За твердженням апелянта, суд першої інстанції стягнув штрафні санкції за договором, який не відповідає вимогам закону, що є порушенням норм матеріального права. Апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції, наведені в оскаржуваному рішенні, підтверджують обставини недійсності договору добровільного страхування в частині страхування спірного автомобіля. За твердженням апелянта, суд першої інстанції не надав жодної оцінки приховуванню страхувальником на момент укладення договору усієї інформації, пов`язаної з об`єктом страхування, необхідної для оцінки ризику та не врахував докази недобросовісності страхувальника під час дії договору.
В частині оскарження додаткового рішення апелянта зазначив, що судом стягнуто витрати на професійну правничу допомогу, яка складає більше ніж 25 % від ціни позову, що не є співмірною із ціною позову та складністю справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/240/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою суду від 26.09.2022 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно - страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року у справі №910/240/22 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 року у справі №910/240/22 залишено без руху.
Ухвалою суду від 18.10.2022 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 15.11.2022.
Ухвалою суду від 14.11.2022 задоволено клопотання представника Приватного підприємства "ТРАНС ЛОГІСТИК" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення Північного апеляційного господарського суду за допомогою програмного забезпечення EasyCon.
15.11.2022 в багатьох областях України, в тому числі на території міста Київ було оголошено повітряну тривогу, у зв`язку з чим судове засідання, призначене на 15.11.2022 на 14:40 годину не відбулось.
Ухвалою суду від 15.11.2022 призначено апеляційний розгляд справи на 06.12.2022.

Позиції учасників справи

02.11.2022 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.
14.11.2022 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу.

Явка представників сторін

Представники сторін у судове засідання 06.12.2022 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час і місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, а саме шляхом направлення процесуальних документів на електронну пошту сторін.
В той же час, 02.12.2022 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.
Колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами від 14.03.2022, від 18.04.2022), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Статтею 3 Конституції України  передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Стаття 27 Конституції України  передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.
Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Відповідно до ч. 12  ст. 270 ГПК України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого  Конституцією України  і гарантованого  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 06.12.2022.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

16.07.2019 між Приватним підприємством «ТРАНС ЛОГІСТИК» (страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно - страхова компанія» (страховик) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №078 999/920/190001043, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням визначеним у частині І договору наземним транспортним засобом та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням (п. 3.1 договору).
У розділі 7 частини І договору та п. 4.1.1 частини ІІ договору (в редакції протоколу розбіжностей до нього) встановлено, що застрахованим є, зокрема, ризик пошкодження та/або знищення чи втрата визначеного транспортного засобу (ТЗ) внаслідок ДТП (дорожньо-транспортної пригоди).
У відповідності до п. 5.1 Договору страховий випадок - передбачена договором подія (ризик, визначений страхувальником в частині 1 Договору), що відбулася в період дії договору, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику/вигодонабувачу на умовах цього Договору.
Страховик в межах страхової суми компенсує збитки, що виникли внаслідок страхового випадку та пов`язані з компенсацією за втрату або за відновлювальний ремонт ТЗ/ДО, шляхом виплати страхового відшкодування відповідно до умов договору (п. 5.2 договору).
Відповідно до п. 7.3 частини ІІ договору (в редакції протоколу розбіжностей до нього) лімітом відшкодування по КАСКО та/або за кожним ТЗ є страхова сума за кожним ТЗ, зазначена у додатку до договору страхування. Страхова сума є агрегатним лімітом відшкодування страховика по всіх страхових випадках, що відбулись під час дії договору. Договір вважається виконаним і припиняє свою дію з моменту виплати сумарного страхового відшкодування в розмірі, еквівалентному розміру страхової суми за мінусом франшизи по всіх страхових випадках, що сталися за договором. Договір діє до кінця обумовленого в частині І терміну в межах різниці між страховою сумою і розміром виплачених страхових відшкодувань, тобто страхова сума зменшується на розмір виплачених відшкодувань. Страхова сума може бути відновлена до початкового розміру шляхом внесення відповідних змін до договору та сплати додаткового страхового платежу.
Права та обов`язки сторін визначено розділом 11 договору (з урахуванням протоколу розбіжностей): права страхувальника визначені у підпунктах п. 11.1, його обов`язки - у підпунктах п. 11.2; права страховика визначені у підпунктах п. 11.3, обов`язки страховика - у підпунктах п. 11.4. Зокрема, страхувальник зобов`язаний при укладенні цього договору надати достовірну інформацію страховику про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну умов експлуатації, зберігання і т.ін., що може вплинути на ступінь страхового ризику щодо ТЗ, не пізніше 3 робочих днів після виникнення таких фактів (11.2.1).
Страхувальник має право отримати страхове відшкодування при настанні страхового випадку в порядку та на умовах, передбачених договором (п. 11.1.1); оскаржити в порядку, передбаченому чинним законодавством України, відмову страховика у виплаті страхового відшкодування (страхової виплати) або розмір виплаченого страхового відшкодування (страхової виплати) (п. 11.1.8).
Страховик зобов`язаний: протягом 2-х робочих днів, після отримання письмової заяви про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування (п. 11.4.2); після отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку, а в разі ДТП, ще й довідки з ДАІ (або відповідної служби) про реєстрацію ДТП, зробити запит до компетентних органів щодо причин та обставин настання страхового випадку (п. 11.4.4); протягом 5 робочих днів з дня отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку здійснити огляд пошкодженого ТЗ та/або вжити заходів для проведення незалежної експертизи (п. 11.4.6); прийняти рішення про виплату (скласти страховий акт) страхового відшкодування, або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування в термін не пізніше 5 робочих днів від дати отримання страховиком всіх необхідних документів, зазначених у розділі 13 частини ІІ цього договору, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків (п. 11.4.9); у разі відмови у виплаті страхового відшкодування - протягом 10 робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити про це страхувальника та вигодо набувача з обґрунтуванням причин відмови (п. 11.4.10); здійснити виплату страхового відшкодування (страхової виплати) протягом 14 робочих днів від дати прийняття рішення про виплату страхового відшкодування (страхової виплати). Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочки, від суми страхового відшкодування за кожний день прострочки (п. 11.4.11).
Страховик має право при укладенні цього договору страхування отримати від страхувальника інформацію, необхідну для оцінки ступеню страхового ризику (п. 11.3.1); перевіряти надану страхувальником інформацію і документи стосовно ТЗ, умов його експлуатації та зберігання, факт і обставини настання страхового випадку, розмір завданих збитків, та виконання страхувальником та/або довіреними особами зобов`язань за договором (п. 11.3.2); відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, зазначених у розділі 16 цього договору та Правилах страхування (п. 11.3.7).
В підпункті 16.1.11 п. 16.1 договору (в редакції протоколу розбіжностей) сторони погодили, що підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування, в тому числі, є відсутність акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування ТЗ.
Пунктом 18.1 Договору сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання обов`язків за Договором Сторони несуть майнову відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу (крім страхового платежу) за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на кінцеву дату такого платежу.
У пункті 13.1 Договору сторони погодили перелік документів, які страхувальник повинен надати страховику з метою одержання страхового відшкодування.
Як вбачається з додатку № 14 від 11.11.2019 до Договору № 078 999/920/190001043 від 16.07.2019 року, сторони погодили страхову суму для транспортного засобу "MAN TGМ 18.250", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Згідно з п. 8.1-8.3 договір укладається на строк, визначений в частині І договору. Строк дії може поділятися на періоди. Період страхування (період дії Договору) - частина строку, протягом якого діє договір. Договір набирає чинності з моменту, вказаного як початок строку дії договору, але не раніше 00 годин 00 хвилин дня наступного за днем надходження страхового платежу (першого платежу) в повному розмірі на поточний рахунок або в касу страховика чи його представника або через інші платіжні системи, дозволені законодавством України і які запроваджені у страховика, якщо інше не погоджено письмово сторонами.
У додатку № 14 від 11.11.2019 до Договору № 078 999/920/190001043 визначено строк дії цього договору з 16.11.2019 - 16.11.2020.
17.10.2020 о 19 год 15 хв сталася ДТП за участю транспортного засобу "MAN TGМ 18.250", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу "Toyota" реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Згідно з постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.11.2020 у справі № 644/8512/20 особою винуватою у ДТП визнано ОСОБА_1 . 
В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований Позивачем автомобіль марки «MAN TGМ 18.250», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
20.10.2020 року Приватне підприємство "Транс Логістик" повідомило Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" про ДТП, яка може бути визнана страховим випадком, надіславши відповідну письмову заяву-повідомлення. (т.1 а.с.51-52)
Відповідно до рахунку фактури №DNZ_TEF-2003838 від 21.10.2020, вартість робіт та запчастин, необхідних для ремонту транспортного засобу марки «MAN TGМ 18.250», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 194 675,56 грн (з ПДВ). 
Згідно з актом виконаних робіт № DNZ_TEF-2003838 від 19.01.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Технофорум" виконало роботи на загальну суму 194 675,56 грн. 
12.03.2021 (невірне зазначення в листі року - 2020, вважається як технічна помилка) ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачу з підстав, передбачених підпунктом 11.3.7 пункту 11.3 Договору та підпунктом 16.1.11 пункту 16.1 Договору, а саме через відсутність акту огляду транспортних засобів.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 року по справі №910/4204/21 позовні вимоги Приватного підприємства "Транс Логістик" задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь Приватного підприємства "Транс Логістик" суму страхового відшкодування у розмірі 194675 грн 56 коп.
Відповідно до платіжного доручення №2753 від 30.11.2021 року на користь Приватного підприємства «ТРАНС ЛОГІСТИК» перераховано грошові кошти у розмірі 194 675 грн. 56 коп. із зазначенням призначення платежу: «№910/4204/21; Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія"; кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача без ПДВ», що також підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження №67694735 від 30.11.2021 року. 
Обґрунтовуючи заявлені первісні позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач прострочив виконання свого обов`язку з виплати суми страхового відшкодування, у зв`язку з чим позивачем нараховано пеню у розмірі 14 464 грн. 66 коп., 3% річних у розмірі 4 208 грн. 19 коп. та інфляційні у розмірі 13 237 грн. 94 коп.
Обґрунтовуючи заявлені зустрічні позовні вимоги, відповідач зазначає, що відповідно до п. 8.1 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджених Акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" 31.03.2009, договір страхування укладається на підставі письмової Заяви Страхувальника на страхування ТЗ. При заповненні бланку Заяви Страхувальник зобов`язаний відповісти на всі запитання, зазначені в Заяві. Розмір страхового платежу визначається на підставі інформації зазначеної в Заяві. Заповнення Заяви не зобов`язує Страхувальника та Страховика укладати Договір страхування. Не допускається укладання Договору страхування на підставі усної заяви. Обов`язковою умовою є огляд Страховиком ТЗ. В разі, якщо окремі умови Договору страхування не узгоджуються із положеннями цих Правил - застосовуються умови, визначені сторонами Договору страхування. 
Проте, при укладенні договору страхування позивачем не були виконані передбачені Правилами страхування обов`язки щодо надання транспортного засобу для огляду, внаслідок чого сторонами не був складений акт огляду, що свідчить про недотримання сторонами договору порядку укладення договорів страхування та, як наслідок, невідповідність договору Правилам страхування. За таких підстав, відповідач просить суд визнати Договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 р. в частині страхування транспортного засобу «MAN TGМ 18.250», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 недійсним.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором страхування.
Відповідно до частини 1   статті 979 Цивільного кодексу України   за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 990 Цивільного кодексу України   передбачено умови та порядок здійснення страхової виплати. Так, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.
Частиною 1   статті 991 Цивільного кодексу України   та частиною 1   статті 26 Закону України «Про страхування»   передбачені випадки, коли страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати.
Перелік таких випадків не є виключним, оскільки, як передбачено частиною 2 статті 991 та частиною 2 статті   26 Закону України «Про страхування», договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.
Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Як уже встановлено вище, постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 року по справі №910/4204/21 позовні вимоги Приватного підприємства "Транс Логістик" задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь Приватного підприємства "Транс Логістик" суму страхового відшкодування у розмірі 194    675 грн 56 коп.
У вказаному рішенні встановлено, що визначення відповідачем як страховиком за Договором страхової суми для транспортного засобу "MAN TGМ 18.250", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 1 800 000,00 грн та погодження такої суми страхувальником, що підтверджується додатком №14 від 11.11.2019 до Договору, свідчить про прийняття вказаного автомобіля на страхування. Таким чином, відповідач здійснив відповідні конклюдентні дії щодо прийняття до виконання зобов`язань зі страхування рухомого майна в непошкодженому стані, а тому посилання ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на неможливість визначення розміру завданого збитку у зв`язку з відсутністю акта огляду визнаються судом апеляційної інстанції неприйнятними.
Крім того, у вказаному судовому рішенні встановлено, що заявлена до стягнення сума страхового відшкодування 194 675 грн 56 коп. підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів зазначає, що преюдиційність - це обов`язковість обставин, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені обставини не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Cуть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (заява №48553/99), а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» (заява №28342/95)).
Високий Суд у пунктах 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13), яке набуло статусу остаточного 29.01.2016, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, пункти 51 і 52, ECHR 2003-Х).
З огляду на викладене, обставини, встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/4204/21, яке набрало законної сили, а саме щодо неналежного виконання ПрАТ «УПСК» своїх обов`язків за Договором страхування та нездійснення ПрАТ «Транс Логістик» виплати страхового відшкодування в сумі 194  675,56 грн, у тому числі щодо відсутності визначених пунктом 16.1.11. Договору підстав для відмови у здійсненні такої виплати, є преюдиційними, не можуть ставитись під сумнів, а інші рішення, в тому числі у даній справі, не можуть їм суперечити.
Отже, судом встановлено, що у ПрАТ «УПСК» був наявний обов`язок здійснити виплату ПрАТ «Транс Логістик» страхового відшкодування в сумі 194  675,56 грн у зв`язку з настанням ДТП 17.10.2020, який у визначений Договором строк страховиком безпідставно виконано не було.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що страхувальником не було надано страховику всіх необхідних та передбачених Договором документів для прийняття рішення про виплату (складення страхового Акту), а тому такий обов`язок з виплати у страховика був відсутній, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, по-перше, наявність у   ПрАТ «УПСК» такого обов`язку встановлена рішенням суду у справі №910/4204/21, яке набрало законної сили, а по-друге, рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування від 12.03.2021 не було мотивоване посиланням на відсутність необхідних документів, перелік яких наведено у пункті 13.1. Договору, для прийняття такого рішення, а базувалося виключно на нездійсненні огляду транспортного засобу саме при укладенні Договору.
А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач своїми конклюдентними діями з надання відмови у виплаті страхового відшкодування підтвердив факт отримання таких документів з урахуванням відсутності жодних вимог про їх надання. За таких підстав, обов`язок відповідача з виплати страхового страхування настав відповідно до п. 11.4.9 Договору.
Відповідно до платіжного доручення №2753 від 30.11.2021 року на користь Приватного підприємства «ТРАНС ЛОГІСТИК» перераховано грошові кошти у розмірі 194 675 грн. 56 коп. із зазначенням призначення платежу: «№910/4204/21; Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія"; кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача без ПДВ», що також підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження №67694735 від 30.11.2021 року.
За положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Виходячи з положень статей   610,   611,   612 Цивільного кодексу України, частини 2   статті 193 Господарського кодексу України, боржник є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.
При цьому колегія суддів наголошує, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
Отже, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Тобто, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18.
Частиною 1   статті 611 Цивільного кодексу України   визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
За змістом частини 1   статті 549 Цивільного кодексу України   неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3   статті 549 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 6   статті 232 Господарського кодексу України   нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Пунктом 18.1. Договору сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання обов`язків за Договором Сторони несуть майнову відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу (крім страхового платежу) за кожний день прострочення, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на кінцеву дату такого платежу.
Відповідно до   частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України   боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України  право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
З огляду на те, що ПрАТ «УПСК» відмовило у виплаті страхового відшкодування ПП «Транс Логістик» листом від 12.03.2021 за вих. № 2830, у той час як у судовому рішенні у справі №910/4204/21 встановлено, що ПрАТ «УПСК» мало виплатити страхове відшкодування за відповідною подією, суд апеляційної інстанції доходить висновку про обґрунтованість визначення ПП «Транс Логістик» періоду прострочення виплати страхового відшкодування з 13.03.2021.
Посилання скаржника на необхідність обрахування періоду прострочення з дня набрання рішенням суду у справі №910/4204/21 законної сили є безпідставними та суперечать вищенаведеним нормам договірного права, адже згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Як вбачається із наведеного позивачем розрахунку заявлених до стягнення сум, за період з березень - листопад 2021, ним нараховано пеню за загальний період прострочки з 13.03.2021 р. по 10.09.2021 р. у розмірі 14 464 грн. 66 коп.,  3% річних за загальний період прострочки з 13.03.2021 р. по 30.11.2021 р. у розмірі 4 208 грн. 19 коп. та інфляційні у розмірі 13 237 грн. 94 коп.
Відповідачем, у свою чергу, не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення сум пені, процентів річних та втрат від інфляції або заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про його обґрунтованість, у зв`язку з чим судом правомірно стягнуто з відповідача 3% річних у розмірі 4 208 грн. 19 коп., інфляційні у розмірі 13 237 грн. 94 коп. та пеня у розмірі 14 464 грн. 66 коп.
Щодо зустрічних позовних вимог слід зазначити наступне.
Матеріально-правовою підставою заявленої зустрічної позовної вимоги є укладення Договору в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 12.250, державний номер НОМЕР_1 , не у відповідності до Правил страхування ПрАТ «УПСК», що є порушенням вимог статей 6, 16 Закону України «Про страхування».
Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до статті 29 Закону України «Про страхування»     договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.
Згідно з частиною 1 статті 982 Цивільного кодексу України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
Відповідно до частини 3 статті 16 Закону України «Про страхування» договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.
Згідно з частиною 1     статті 18 Закону України «Про страхування» правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування.
До зустрічної позовної заяви ПрАТ «УПСК» долучило Правила добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджені головою правління ПрАТ «УПСК» 31.03.2009 та зареєстровані Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 07.05.2009 за №0690302 (далі, Правила).
Згідно з пунктом 2.1. названих Правил договори добровільного страхування ТЗ та/або встановленого на них додаткового обладнання, які знаходяться у технічно справному стані укладаються згідно з цими Правилами. Конкретні умови страхування визначаються при укладанні договору страхування відповідно до законодавства.
Пунктом 8.1. Правил визначено, що договір страхування укладається на підставі письмової Заяви Страхувальника на страхування ТЗ. При заповненні бланку Заяви Страхувальник зобов`язаний відповісти на всі запитання, зазначені в Заяві. Розмір страхового платежу визначається на підставі інформації зазначеної в Заяві. Заповнення Заяви не зобов`язує Страхувальника та Страховика укладати Договір страхування. Не допускається укладання Договору страхування на підставі усної заяви. Обов`язковою умовою є огляд Страховиком ТЗ. В разі, якщо окремі умови Договору страхування не узгоджуються із положеннями цих Правил - застосовуються умови, визначені сторонами Договору страхування.
Для укладення Договору страхування Страхувальник пред`являє Страховику такі документи: документ про реєстрацію ТЗ, документ що підтверджує вартість ТЗ (довідка-рахунок, митна декларація тощо), документ що підтверджує вартість додаткового обладнання. Страхувальник-фізична особа надає паспорт, ідентифікаційний код, а юридична особа - довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Державного комітету статистики України. Якщо Страхувальник не є власником ТЗ, він також повинен пред`явити документ, що надає йому право користування цим ТЗ (пункт 8.2. Правил).
Згідно з пунктом 8.3. Правил Страхування при страхуванні ТЗ, перед укладанням, поновленням чи зміною умов Договору страхування Страхувальник зобов`язаний надати Страховику ТЗ та додаткове обладнання для огляду.
З огляду на викладене вище, огляд транспортного засобу обов`язково передує укладенню Договору страхування, при тому, що в переліку пункту 8.2. Правил страхування немає такого документу як Акт огляду транспортного засобу.
Як вірно зазначає ПрАТ «УПСК», вимоги щодо проведення огляду транспортного засобу та складення відповідного Акту огляду мають на меті визначення стану транспортного засобу для наступного встановлення розміру збитків у разі настання страхового випадку та є способом захисту від здійснення необґрунтованих виплат, пов`язаних з пошкодженнями транспортних засобів, що мали місце до укладення Договору. Виконання зазначеної умови укладення Договору страхування не залежить від поведінки лише страховика або страхувальника, натомість є результатом узгоджених дій сторін Договору.
Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2021 у справі  №910/4296/21.
Крім того, підпунктом 9.2.2. пункту 9.2. Правил страхування закріплено, що страхувальник зобов`язаний при укладанні Договору страхування надати інформацію Страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, інформацію з питань, зазначених в Заяві про страхування, інформацію та копії документів, необхідних для укладання Договору та для його виконання, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику.
Істотною інформацією для оцінки страхового ризику є: страхування ТЗ в іншій страховій компанії; передача ТЗ в оренду, прокат, найм, заставу; зміна умов зберігання або експлуатації ТЗ, стану та/чи типу протиугінної сигналізації; користування ТЗ на законних підставах іншою особою, ніж зазначено в цьому Договорі, - із зміною або без зміни права власності на ТЗ; зміна реєстраційного номера, номера кузова, двигуна або шасі ТЗ; втрата/крадіжка комплекту(-ів) ключів від ТЗ, реєстраційних документів на ТЗ, пульта керування сигналізацією, реєстраційних знаків; проведення ремонту ТЗ; переобладнання ТЗ, заміна двигуна зі збільшенням потужності тощо.
Однак, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення з боку позивача умисних дій щодо приховування істотної інформації для оцінки страхового ризику застрахованого транспортного засобу або ж надання їх позивачем не в повному обсязі.
Правилами страхування передбачається також, що Страхувальник зобов`язаний при укладанні Договору страхування забезпечити представнику Страховика можливість огляду транспортного засобу (підпункт 9.2.6. пункту 9.2. Правил).
При цьому, пункт 9.2.18 Правил надає Страховій компанії право вимагати у страхувальника проведення огляду транспортного засобу перед укладенням Договору.
Відповідно до пункту 2.3. Правил Страховик має право відмовитись від укладання Договору страхування без пояснення причин, а також якщо ТЗ: має механічні та/або корозійні пошкодження кузову та лакофарбового покриття; знаходиться в експлуатації більше восьми років; не зареєстрований належним чином в Державтоінспекції або відповідними державними органами; технічно несправний або не пройшов технічний огляд у встановлений чинним законодавством строк.
Згідно з підпунктом 9.4.1. пункту 9.4. Договору Страхувальник має право на отримання від Страховика будь-якої інформації, що стосується Правил і умов укладеного з ним договору страхування.
Кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію. При встановленні наявності обману суд має враховувати стандарт поведінки розумного учасника обороту, який наділений схожими характеристиками зі стороною - учасником відповідних правовідносин. Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти оцінки ризиків від дій, які передують укладенню угоди, є зовсім іншими, аніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або Страхова компанія та споживач послуг страхування. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини (пункти 36, 37 постанови Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/17876/19).
Із урахуванням судової практики, суд зазначає, що у спорі щодо виконання сторонами умов Договору в частині виплати суми страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу MAN TGМ 18.250, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ПрАТ «УПСК» є професійним учасником ринку страхування принаймні з 2009 року, натомість ПП «Транс Логістик» хоч і є суб`єктом господарювання, однак у цих правовідносинах він є споживачем послуг страхування. Страхувальник фактично перебуває у більш вразливому стані порівняно з страховиком, а тому щодо нього застосовується інший стандарт поведінки, ніж до страхової компанії, яка могла і повинна була передбачити ризики укладення Договору страхування без проведення огляду транспортного засобу як для неї, так і для страхувальника, та мала вжити всіх залежних від неї дій для уникнення / мінімізації таких ризиків.
Колегія суддів відзначає, що страховик перед укладенням Договору правом, передбаченим Правилами, не скористався, не запросив відповідні документи (акти огляду) і на власний ризик уклав Договір, незважаючи на те, що за Правилами страхування огляд транспортного засобу має здійснюватися перед укладенням Договору. Після укладення Договору Страховик отримував страхові платежі, і не звертався з вимогою до Страхувальника надати для огляду застраховані транспортні засоби після укладення Договору. Тоді як, діючи добросовісно і розумно, Страховик мав би направити повідомлення про необхідність проходження огляду застрахованого транспортного засобу чи відмовитися від отримання страхових платежів.
Відтак, суд вказує, що з огляду на поведінку сторін щодо процедури укладання Договору (Додатку №14 до Договору) Правила страхування надають ПрАТ «УПСК» право вимагати (пункт 9.2.18. Правил) у страхувальника проведення огляду транспортного засобу перед укладенням Договору, а чинне законодавство, в тому числі пункт 2.3. вказаних Правил не забороняє страховику відмовити особам, які до нього звертаються, в укладенні Договору страхування без пояснення причин, зокрема, у разі відмови в наданні транспортного засобу для огляду, у зв`язку з чим вибірковість складення відповідачем Актів огляду транспортних засобів за Договором оцінюється судом критично.
Однак, враховуючи надані відповідачем докази задля підтвердження зазначених стороною обставин, колегія суддів вказує, що в матеріалах справи відсутні докази звернення ПрАТ «УПСК» до ПП «Транс Логістик» з вимогою надати транспортний засіб MAN TGМ 18.250», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , для огляду з метою подальшого складення Акту, а у страхувальника фактично відсутній обов`язок надавати такий Акт огляду самостійно, оскільки останній не значиться в переліку документів згідно з пунктом 8.2. Правил.
Водночас, матеріали справи не містять доказів відмови (ухилення) страхувальника (позивача) від надання транспортного засобу MAN TGМ 18.250», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , для огляду, у зв`язку з чим такі доводи відповідача є необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами.
При вирішенні зустрічного позову судом прийнято до уваги фактичне виконання сторонами умов Договору, в тому числі, в оспорюваній частині, а саме укладання ПрАТ «УПСК» останнього при нескладеному Акті огляду, сплата позивачем страхових платежів та прийняття таких платежів страховиком. Відповідач отримував страхові платежі та не звертався з вимогою до страхувальника надати для огляду застраховані транспортні засоби після укладення Договору, що також є незабороненим, враховуючи правовідносини, які склалися між сторонами.
Також суд вказує, що припинення ПП «Транс Логістик» здійснення оплати суми страхових платежів відбулося виключно на підставі електронного листа скаржника від 05.11.2020 та відповідно не є доказом неналежного виконання страхувальником умов Договору в оспорюваній частині.
Верховний Суд у постановах від 11.09.2018 у справі №910/18812/17, від 08.07.2019 №910/19776/17, від 04.03.2021 у справі №905/1132/20 дійшов висновку, що зі змісту норми частини 1 статті 241 Цивільного кодексу України вбачається, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, здійснення чи прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Цей висновок був застований у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.08.2021 у справі №461/9578/15-ц (провадження №14-175 цс 20).
Враховуючи викладене, доводи скаржника про відмову здійснювати страхове відшкодування (лише з причини відсутності акту) судом відхиляються, оскільки така відмова не співмірна з метою страховика щодо отримання захисту від здійснення необґрунтованих виплат, пов`язаних з пошкодженнями транспортних засобів. Тому колегія суддів вбачає необхідність застосувати до спірних правовідносин принцип заборони суперечливої поведінки, який базується на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці, а також статті 13 Цивільного кодексу України про заборону зловживання правами.
Схожа правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №910/4224/21 та 10.12.2021 у справі №910/4296/21).
З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє твердження скаржника, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення в частині зустрічних позовних вимог не були враховані правові висновки Верховного Суду, зроблені за результатами розгляду спору між тими ж сторонами у справі №910/4296/21.
Також, як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, обов`язок надати транспортний засіб для огляду був визначений не Договором страхування, а Правилами страхування.
Натомість, відповідно до статті 989 Цивільного кодексу України, статті 21 Закону України «Про страхування» обов`язки страхувальника визначаються законом та умовами договору. За Договором такий обов`язок як надання транспортного засобу для огляду перед укладанням договором, так і складання акта прямо не покладений на страхувальника (для порівняння у пункті 11.2.17. договору встановлений такий обов`язок надати для огляду після виплати страхового відшкодування). При цьому у підпункті 16.1.11. Договору застережено, що акт огляду повинен містити підпис та печатку саме представника страховика (відповідача). Отже за умовами Договору підписання акта огляду транспортного засобу залежить від страховика (відповідача), а не навпаки.
Правила добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) ПрАТ «УПСК» не відносяться до актів цивільного законодавства, а відтак відсутні підстави вважати, що порушення самим же страховиком його ж правил є підставою для визнання договору недійсним.
Підсумовуючи викладене вище, враховуючи повноваження страховика при укладанні оспорюваного договору та відповідні дії сторін з приводу його виконання, враховуючи свідомий характер таких дій з боку сторін, що також відобразилося у виконанні умов договору, колегія суддів дійшла до висновку щодо відсутності підстав, передбачених чинним законодавством України для визнання Договору добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2019 №078999/920/190001043 у частині страхування транспортного засобу AN TGM 12.250, державний номер НОМЕР_1 , недійсним на підставі вимог, передбачених частиною 1     статті 203 Цивільного кодексу України.
Відповідач також оскаржує додаткове рішення суду від 18.08.2022, яким було стягнуто з нього витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 8 000,00 грн, посилаючись на те, що таке рішення не відповідає вимогам статті 126 Господарського процесуального кодексу України.
Із приводу цієї частини апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень частин 1, 3 статті 123, частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Пунктом 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Матеріалами справи підтверджується, що 08.02.2019 року між адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС» (об`єднання) та Приватним підприємством "Транс Логістик" (Клієнт) було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги №08/02-19/5, згідно з яким об`єднання зобов`язується надавати Клієнту правничу допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі, а Клієнт зобов`язується приймати та оплачувати надану об`єднанням правову допомогу на умовах та порядку, зазначених у цьому договорі.
28.12.2021 року між Адвокатським об`єднанням "АЛЬЯНС" (об`єднання) та Приватним підприємством "Транс Логістик" (клієнт) укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № 08/02-19/5 від 08.02.2019 року, відповідно до пункту 1 якого клієнт доручає, а об`єднання приймає на себе зобов`язання надати правову (правничу) допомогу (далі - послуги), яка передбачена п.п. 1.1. та 1.2. договору про надання правової допомоги № 08/02-19/5 від 08.02.2019 у судовій справі у спорі між ПП "Транс Логістик" (надалі - позивач) та ПАО "УПСК" щодо стягнення пені, інфляційних збитків та 3 % річних за неналежне виконання договору добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019 року та додатку №14 від 11.11.2019 року щодо невчасної виплати страхового відшкодування по автомобілю MAN TGM 18.250, державний номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 31 910,79 грн.
Орієнтовна вартість послуг (гонорар) об`єднання за цією додатковою угодою складає 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп., в тому числі ПДВ (пункт 2 додаткової угоди).
Відповідно до пункту 7 додаткової угоди ця додаткова угода вважається укладеною та набирає чинності з дня її підписання та скріплення печатками сторін.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат Позивачем було подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги від 03.08.2022 року, Акт здачі - приймання наданих послуг від 03.08.2022 р., рахунок - фактуру №03/08/22 на суму 8000 грн. 00 коп., платіжне доручення №28761 від 05.08.2022 р. на суму 8000 грн.
Судом встановлено, що Денисенко В.М. є адвокатом в розумінні  Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що підтверджується свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю ДП №3986 від 23.11.2018 року.
Таким чином, вказані вище докази належним чином підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.
Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Дослідивши подані позивачем докази, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої   інстанції про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката у відповідності до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому заявлені витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у повному обсязі та стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування чи зміни додаткового рішення Господарського суду міста Києва.
Скаржником в апеляційній скарзі не доведено суду належними та допустимими доказами, що розмір заявлених та присуджених до стягнення з нього витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), або є штучно завищеним.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 у справі № 910/240/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В  :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно - страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 року у справі № 910/240/22 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 року у справі № 910/240/22 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 у справі № 910/240/22.
4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
5. Матеріали справи № 910/240/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 13.12.2022

Головуючий суддя                                                            М.А. Барсук 

Судді                                                                                М.А. Руденко

                                                                                Є.Ю. Пономаренко