Справа № 462/723/13                                Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/2102/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Н.П. Крайник 
                                     суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
розглянувши в місті Львові, в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 17 серпня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на незаконні рішення, дії та бездіяльність державного виконавця та його керівників, -

                                                в с т а н о в и в:

       08.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії суб`єктів оскарження - державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та його керівників щодо невиконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04.04.2013 року у справі №462/723/13-ц та закінчення виконавчого провадження ВП №40665817 без виконання рішення суду; зобов`язати суб`єктів оскарження виконати рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04.04.2013 року у справі №462/723/13-ц, яке набрало законної сили, усунути порушення (поновити тривале порушене право заявника) та зобов`язати вжити всіх заходів для виконання зазначеного рішення суду; винести окрему ухвалу за фактом виявлення умисного невиконання судового рішення, що набрало законної сили та перешкоджання його виконання посадовими особами суб`єктів оскарження, що надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи до порушників законодавства. 
       Оскаржуваною ухвалою скаргу ОСОБА_1 на незаконні рішення, дії та бездіяльність державного виконавця та його керівників визнано неподаною і повернуто заявнику.
       Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .
       Вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.        
       Зазначає, що 06 серпня 2022 року через систему «Електронний суд» він подав скаргу на незаконні рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та його керівників, що пов`язані з невиконанням рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04.04.2013 року у справі №462/723/13-ц, яке набрало законної сили. Залишаючи його скаргу без руху, суд першої інстанції необгрунтовано виходив з того, що така не містить посилання конкретну норму закону, яку порушено державним виконавцем або посадовою особою державної виконавчої служби. Вважає, що подавши 11 серпня 2022 року скаргу на незаконні рішення, дії та бездіяльність державного виконавця та його керівників, він виконав усі вимоги, які вказав суд в ухвалі про залишення його скарги без руху. Відтак, вважає висновок суду першої інстанції про повернення його скарги незаконним, а ухвалу такою, що підлягає скасуванню.
       Просить ухвалу суду скасувати.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.        
       Як убачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив: визнати неправомірними дії суб`єктів оскарження - державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та його керівників,  що полягають у невиконанні рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04.04.2013 року у справі №462/723/13-ц та закінченні виконавчого провадження ВП №40665817 без виконання рішення суду; зобов`язати суб`єктів оскарження виконати рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04.04.2013 року у справі №462/723/13-ц, яке набрало законної сили, усунути порушення (поновити тривале порушене право заявника) та зобов`язати їх вжити усіх заходів для виконання зазначеного рішення суду; винести окрему ухвалу за фактом виявлення умисного невиконання судового рішення, що набрало законної сили та перешкоджання його виконання посадовими особами суб`єктів оскарження, яку надіслати прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи до порушників закону. 
       Ухвалою судді Залізничного районного суду міста Львова від 09.08.2022 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, з підстав її невідповідності вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення скаржнику копії ухвали про залишення скарги без руху. 
       Залишаючи скаргу  ОСОБА_1  без руху, суд  виходив з того, що така не відповідає вимогам процесуального закону, зокрема, в порушення вимог статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга не містить відомостей щодо визнання протиправною бездіяльності конкретного державного виконавця, не містить фактичного посилання на зміст бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та конкретну норму закону, яку порушено; не містить зазначення того, які виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, скаржник вважає за необхідне зобов`язати виконати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби. Крім того, в порушення вимог ч.1 ст. 183, ст. 450 ЦПК України скарга не містить зазначення боржника у виконавчому провадженні, його даних та адреси, як заінтересованої особи, та відомостей стосовно конкретних дій, які, на його думку, свідчать про бездіяльність конкретних посадових осіб. Скаржник надав копії письмових доказів, які не засвідчені його підписом, а постанова про скасування процесуального документа, яка долучена до скарги у якості доказу, не містить повного тексту у зв`язку з неякісним її скануванням.
       Однак, як убачається з матеріалів справи, 12.08.2022 року на виконання ухвали Залізничного районного суду міста Львова від 09.08.2022 року про залишення заяви  ОСОБА_1  без руху, такий через систему «Електронний суд» подав скаргу на дії, бездіяльність органу примусового виконання - Залізничний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у якій боржником зазначив Державне авіапідприємство «Львівські авіалінії», суб`єктом оскарження зазначив Залізничний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), та вказав, що неправомірні дії полягають у закінченні виконавчого провадження № 40665817 (з виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04.04.2013 року у справі №462/723/13-ц) без його фактичного виконання, а також просив зобов`язати суб`єктів оскарження усунути зазначені порушення закону. 
       Повертаючи скаргу  ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що недоліки, зазначені в ухвалі про залишення скарги без руху, скаржником не усунуто.  Зокрема, у скарзі, поданій на виконання вимог ухвали про залишення її без руху, ОСОБА_1 не конкретизував державного виконавця, дії якого просив визнати неправомірними та не просив зобов`язати його усунути допущені порушення, що унеможливлює застосування до такої положень ч.ч.1,3 ст.449 ЦПК України. Також ОСОБА_1 не зазначив конкретних дій, які, на його думку, свідчать про бездіяльність конкретних осіб, та не зазначив які процесуальні дії мали бути вчинені. Надані ним копії письмових доказів, на підтвердження заявлених вимог, не засвідчені підписом, що також є порушенням вимог абз. 2 ч. 5 ст. 95 ЦПК України та про що також було зазначено судом в ухвалі про усунення недоліків.
       Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів. 
       Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
       У п. 13 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 35 частини сьомої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення ст. 185 ЦПК України.
       Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги. Вимоги до скарги визначені і статтею 175 ЦПК України.
       Відповідно до положень ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
       Згідно ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
       Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
       Відповідно до положень ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
       Як вбачається із скарги ОСОБА_1 , поданої ним на виконання вимог ухвали про залишення його скарги без руху, такий у визначений законом строк (5 днів) максимально виконав вимоги ухвали та в такому обсязі, що у суду не було підстав для висновку, що за такою заявою не може бути відкрито провадження у справі.
       Враховуючи наведене, колегія судів приходить до висновку, що  при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі, суд проявив надмірний формалізм у застосуванні законодавчих положень. Відтак, позивач був позбавлений права на доступ до суду, чим порушено статтю 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду.
       При цьому, у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що рівень доступу до суду, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
       Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
       На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про повернення скарги ОСОБА_1 .
       З наведених мотивів, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 26 жовтня 2022 року.

       Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379 ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

  п о с т а н о в и в:  

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволити.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 17 серпня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 26 жовтня 2022 року.

Головуючий:         Н.П. Крайник 

Судді:                Я.А. Левик

                                                                               М.М. Шандра