ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 вересня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/20914/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Олефіренко Н.А., Чумака С.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року в адміністративній справі №160/20914/21 (головуючий суддя першої інстанції Рищенко А.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 02.11.2022 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку призначеної пенсії за віком з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи виробленого в районі Крайньої Півночі за період з 01.01.1991 року по 21.06.2000 року, з розрахунку 1 рік фактичної роботи за 1 рік 6 місяців (коефіцієнт 1,5), як працівнику, що мав пільги, встановлені п.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» з урахуванням змін і доповнень, внесених Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 року;
- зобов`язати відповідача зарахувати у пільговому обчисленні кожний рік роботи за 1 рік 6 місяців, тобто застосувавши коефіцієнт 1,5 до періоду роботи з 01.01.1991 року по 21.06.2000 року, як трудовий стаж вироблений в районі Крайньої Півночі, як працівнику, що мав пільги, встановлені п.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» з урахуванням змін і доповнень, внесених Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 року, та провести перерахунок та виплату пенсії з врахуванням пільгового обчислення стажу починаючи з 21.06.2000 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період з 01.01.1991 року по 21.06.2000 року він працював в районах Крайньої Півночі, а тому цей період роботи має бути зарахований до трудового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців. Вважає дії органу ПФУ щодо відмови в такому перерахунку протиправними, оскільки факт роботи у місцевостях Крайньої Півночі підтверджено записами в трудовій книжці, відповідними архівними довідками.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку призначеної пенсії за віком з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи виробленого в районі Крайньої Півночі за період з 01.01.1991 року до 21.06.2000 року, з розрахунку 1 рік фактичної роботи за 1 рік 6 місяців (коефіцієнт 1,5), як працівнику, що мав пільги, встановлені п. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» з урахуванням змін і доповнень, внесених Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 у пільговому обчисленні кожний рік роботи за 1 рік і шість місяців, тобто застосувавши коефіцієнт 1,5 до періоду роботи з 01.01.1991 року до 21.06.2000 року, як трудовий стаж вироблений в районі Крайньої Півночі, як працівнику, що мав пільги, встановлені п.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» з урахуванням змін і доповнень, внесених Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 року, та провести перерахунок та виплату пенсії з врахуванням пільгового обчислення стажу починаючи з 06.04.2021 року.
В задоволені іншої частини  позову відмовлено. 

Не погодившись з  рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення  про  відмову  в  задоволенні  позовних  вимог в  повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник вказує, що відповідно до статті 1 Тимчасової угоди від 15 січня 1993 року між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення громадяни Сторін дані пільги підлягають застосуванню лише до 01 січня 1991 року. Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев`ять місяців роботи в районах Крайньої Півночі. Відшкодування витрат здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України. Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за період роботи з 01.01.1991 року по 21.06.2000 року (спірний період). 
            
           Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів  статті 311 КАС України  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила таке.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває на обліку ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, отримує пенсію за віком з 08.10.2004 року  (а.с.3).
06.04.2021 року позивач звернувся до пенсійного  органу із заявою, в якій просив зарахувати йому у пільговому обчисленні кожний рік роботи за 1 рік і шість місяців, тобто застосувавши коефіцієнт 1,5 до періоду роботи з 01.01.1991 року по 21.06.2000 року, як трудовий стаж вироблений в районі Крайньої Півночі, як працівнику, що мав пільги, встановлені п.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» з урахуванням змін і доповнень, внесених Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 року, та провести перерахунок та виплату пенсії з врахуванням пільгового обчислення стажу, починаючи з 21.06.2000 року. (а.с. 4)
Пенсійний  орган листом від 21.04.2021 року №13258-10728/Б-01/8-0400/21 повідомив позивача, що органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим  третім цієї частини, на найбільш вигідніших умовах. Наразі підстави для проведення перерахунку пенсії відсутні (а.с. 5-6).
07.05.2021 року позивач вдруге звернувся до пенсійного органу із заявою, аналогічного змісту  про здійснення перерахунку пенсії (а.с.7).
Листом від 09.06.2021 року №18740-13705/Б-01/8-0400/21 пенсійний орган повідомив, що чинним пенсійним законодавством не передбачено пільгового обчислення стажу за період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.01.1991 року (а.с. 8-9).
Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, позивач оскаржив його до суду.

                    Задовольняючи позовні  вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі, зокрема у період з 01.01.1991 року по 21.06.2000 року підтверджується записами в трудовій книжці, які також безпосередньо кореспондуються з записами у відповідних архівних довідках. У пункті 2 Розділу І Інструкції № 530/П-28 зазначено, що пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору. Для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність. Наявні правові підстави для зарахування періоду роботи позивача з 01.01.1991 року по 21.06.2000 року до пільгового розрахунку стажу роботи із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає  про  таке.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому апеляційним  судом рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядається.
Відповідно трудової книжки НОМЕР_2 позивач з 01.01.1991 року по 21.06.2000 року працював на підприємствах у Мурманській області, яка в свою чергу територіально віднесена до району Крайньої Півночі. 
Факт перебування у трудових відносинах також підтверджується довідками від 02.08.2004 року № 04/167, від 26.11.1993 року №23, від 01.07.1999 року №7151, від 17.08.2004 року №2121, від 26.05.2000 року №122; наказами від 29.10.1993 року №290, від 11.09.1991 року №1, від 01.02.1992 року №7. 
Факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі в період з 01.01.1991 року по 21.06.2000 року  відповідачем не оскаржується.
Згідно із п.3  Постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 року - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до п.5  розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»  період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до зазначених вище Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року та постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148, а також Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого  Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п.7 параграф «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №  637.
Пункт 3 Порядку  №637  встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
При цьому пункт 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 1 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від     10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений  постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.
Спору, що місцевість, де працював позивач  у  спірний  період, відносилась до районів Крайньої Півночі, між сторонами не існує.
Отже, позивачем надано відповідачу трудову книжку та довідки, в яких зазначено періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також про користування пільгами щодо зарахування цих періодів до стажу роботи для призначення пенсії, передбаченими для осіб, які працюють у зазначених місцевостях.
Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача стосовно неврахування при призначені пенсії стажу роботи позивача в спірний період роботи в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні є протиправними.
При цьому, колегія суддів зазначає, що з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї,  повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність, як правильної вказав суд першої інстанції. 
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду                      від 07.06.2018 року у справі №173/637/17, від 03.07.2018 року у справі №302/662/17-а,                 від 25.09.2018 року у справі №554/1723/17, від 21.08.2019 року у справі №750/1717/16-а, від 08.11.2019  року у справі №396/153/17.
Крім  того,  Верховним  Судом  в постановах від 08.11.2019 року по справі №396/153/17 та від 22.02.2021 року по справі №266/258/16-а викладена правова позиція  щодо зарахування у пільговому обчисленні періоду роботи фізичної особи у районах Крайньої Півночі/місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після                    01.01.1991 року.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги позивача щодо зарахування періоду його роботи з 01.01.1991 року до 21.06.2000 року в районах Крайньої Півночі із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню, як правильно вирішив суд першої інстанції. 
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність відмови у перерахунку призначеної пенсії за віком з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи виробленого в районі Крайньої Півночі за період з 01.01.1991 року до 21.06.2000 року, з розрахунку 1 рік фактичної роботи за 1 рік 6 місяців (коефіцієнт 1,5).
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року в адміністративній справі №160/20914/21 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року в адміністративній справі № 160/20914/21 залишити без змін.
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена  в  касаційному  порядку, крім  випадків,  передбачених  пунктом 2 частини 5 статті  328  КАС  України.

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак