ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" листопада 2022 р.                                                        Справа №914/1504/16

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого – судді                                                                       Бонк Т.Б.
Суддів                                                                                                                                                                                                                            
                                                                                                             Бойко С.М.,
                                                                                                    Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання  Кострик К.,
представники сторін:
стягувача: Бандирського А.С.,
боржника: Дмуховського С.М.,
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації      “Львівгаз” від 21.07.2022 вих.№790007.2-Ск-12245-0722  (вх. суду від 22.07.2022 №01-05/1771/22)
на ухвалу Господарського суду Львівської області від   07.07.2022 (суддя Яворський Б.І., м.Львів) 
про часткове задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,
у справі № 914/1504/16
за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації      “Львівгаз”, м.Львів
до відповідача:   Комунального підприємства  “Червоноградтеплокомуненерго”, м. Червоноград,
про      стягнення      5 371 452,69      грн.
                                                            ВСТАНОВИВ:
          Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.08.2016 у справі №914/1504/16  позов ПАТ «Львівгаз» до КП «Червоноградтеплокомуненерго» задоволено частково. Присуджено до стягнення з КП «Червоноградтеплокомуненерго» на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» 4  255 936,91 грн основного боргу, 244 151,42 грн інфляційних втрат, 26 659,63 грн 3 % річних, 422 352,37 грн пені та 80 571,79 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
          На примусове виконання вказаного рішення Господарським судом Львівської області 16.08.2016 видано відповідний наказ.
          У липні 2022 року КП «Червоноградтеплокомуненерго» звернулось до Господарського суду Львівської області  із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. 
          Заява обгрунтована тим, що основний борг у розмірі 4  255 936,91 грн на виконання рішення суду погашений у повному обсязі, тому відповідно до  ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення» вимоги щодо стягнення   244 151,42 грн інфляційних втрат, 26 659,63 грн 3 % річних, 422 352,37 грн пені та 80 571,79 грн судового збору підлягають списанню з дня набрання чинності цим законом.

          Ухвалою Господарського суду Львівської області від  07.07.2022  у справі №914/1504/16 частково задоволено заяву КП “Червоноградтеплокомуненерго” про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, та визнано наказ Господарського суду Львівської області від 16.08.2016 у справі №914/1504/16 таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення 244 151,42 грн інфляційних втрат, 26 659,63 грн 3% річних та 422 352,37 грн пені. У задоволенні решти вимог за заявою відмовлено.
          При прийнятті вказаної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач у даній справі  є теплопостачальним та теплогенеруючим підприємством, то на відносини сторін з приводу врегулювання заборгованості, що виникла між ними на підставі договору на розподіл природного газу №0942NQU6WGT016 від 01.01.2016, поширюється дія  Закону України  «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення», ст. 7 якого передбачено, що нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року. Відтак, встановивши, що боржник оплатив суму основного боргу до 01.06.2021, суд вказав, що нараховані позивачем 244 151,42 грн інфляційні втрати, 26 659,63 грн 3 % річні та 422 352,37 грн пені підлягають списанню згідно  з ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», а тому  вимоги заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в цій частині є правомірними. В частині вимог відповідача про задоволення заяви щодо 80 571,79 грн судового збору, суд зазначив, що така не підлягає задоволенню, адже у вищезазначеному законі про списання судового збору не вказано, а докази сплати такої суми відсутні.

          ПАТ «Львівгаз» (позивач) не погодилось з ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити у задоволенні заяви відповідача про  визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі.
          Апеляційна скарга обгрунтована, зокрема, тим що станом на момент відкриття виконавчого провадження ВП №59778881 (12.08.2019) основний борг в сумі 4 255 936,91 грн було повністю погашено. У зв`язку з чим позивач вважає, що заборгованість у сумі 4 255 936,91 грн, на яку було нараховано пеню, інфляційні нарахування та проценти річних, станом на 01.06.2021 не існувало, а відтак одна з умов, яка необхідна для списання даних сум  відповідно до ч.1 ст.7  ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» -  відсутня. Також скаржник зазначає, що станом на 01.06.2021 перед АТ «Львівгаз» у відповідача існувала інша  заборгованість в сумі 4  655  636,08грн, яка присуджена до стягнення рішенням Господарського суду Львівської області від 29.11.2021 у справі №914/2259/21. 

          Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.
          Відповідач вважає доводи апелянта необгрунтованими та безпідставними, зазначаючи, зокрема, що ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» не ставить право списання з боржника неустойки, інфляційних втрат та процентів річних в залежність від будь-яких інших умов, окрім як погашення основного боргу до 01.06.2021. Крім того,  вказує, що відповідно до наказу    Міністерства розвитку громад та територій України  №13 від 26.01.2022  внесено зміни до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості,  та включено КП “Червоноградтеплокомуненерго” до вказаного Реєстру за заборгованістю, утвореною станом на 01.06.2021, з  присвоєним номером в реєстрі №111,за кредитором - ПАТ «Львівгаз» на номером №111.2.

          Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 у справі № 914/1504/16  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.
          Ухвалою від  11.10.2022 призначено розгляд справи в судовому засіданні 15.11.2022.
          У судовому засіданні 15.11.2022 представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
          Представник боржника заперечив щодо апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану  ухвалу без змін.
          
Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги  слід відмовити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції  залишити без змін з огляду на наступне.
При перегляді  ухвали місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:
Відповідно до  статті 129-1 Конституції України  судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному  законом  порядку.
    Згідно зі  статтею 326 ГПК України  судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Частиною першою  статті 327 ГПК України  визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої  статті 328 ГПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою  або з інших причин.
  Отже, чинне процесуальне законодавство передбачає механізм нівелювання процедури примусового виконання судового наказу у разі відсутності відповідного обов`язку боржника шляхом визнання цього наказу таким, що не підлягає виконанню. При цьому Суд виходить із того, що правовий механізм визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не обмежено переліком таких обставин, а пов`язується із наявністю самого обов`язку. Подібні за змістом висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №914/3131/15, від 14.06.20218 у справі №914/4134/15, від 06.07.2018 у справі №918/882/15.
      Відповідно до  статті 598 Цивільного кодексу України  зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього ж Кодексу).
  Верховною Радою України 03.11.2016 прийнятий  Закон №1730-VІІІ, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Метою  Закону №1730-VIII  є поліпшення становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.
Згідно з цим  Законом  під процедурою врегулювання заборгованості законодавець визначив заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.
      Приписами  статті 2 Закону №1730-VІІІ  у редакції, з урахуванням змін, внесених  Законом №1639-IX, визначено, що  дія цього  Закону  поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.
Відповідно до  статті 3 цього Закону, у редакції  Закону №1639-ІХ, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Згідно з частиною першою  статті 7 Закону №1730-VIII, із змінами, внесеними  Законом №1639-ІХ,  на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на  01.06.2021  неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.
Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 01.06.2021, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:
-  підлягають списанню з дня набрання чинності цим  Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 01.06.2021  або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до  статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до  статті 4 цього Закону;
- підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.
Аналіз положень  Закону    норми  Закону №1730-VIII  дає підстави дійти висновку, що встановлений законодавцем обов`язок списати заборгованість з неустойки, 3% річних, інфляційних витрат має на меті звільнення боржника від додаткового навантаження в умовах повного виконання основного зобов`язання задля забезпечення досягнення мети  Закону №1730-VIII, а саме: забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Отже, цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості до 01.06.2021.
Матеріалами даної справи підтверджено, що заборгованість КП «Червоноградтеплокомуненерго» перед АТ «Львівгаз» виникла внаслідок несвоєчасних розрахунків відповідача за договором  на розподіл природного газу №0942NQU6WGT016 від 01.01.2016.
Відповідно до наказу Господарським судом Львівської області 16.08.2016 з боржника стягнуто 4  255 936,91 грн основного боргу, 244 151,42 грн інфляційних втрат, 26 659,63 грн 3 % річних, 422 352,37 грн пені та 80 571,79 грн судового збору.
З наявних в матеріалах справи банківських виписок з рахунків боржника вбачається, що боржник оплатив суму основного боргу -  4  255 936,91 грн до 01.06.2021. Факт сплати боржником основного боргу також не заперечується стягувачем.
12.08.2019 заступником начальника відділу  Червоноградського МВДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №5977881 щодо виконання наказу Господарським судом Львівської області 16.08.2016 про стягнення 244 151,42 грн інфляційних втрат, 26 659,63 грн 3 % річних, 422 352,37 грн пені.
Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 26.01.2022 №13  внесено зміни до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно  Закону №1730-VIII.           
Зокрема, згідно з додатком до нього відомості по КП «Червоноградтеплокомуненерго» доповнені обсягом кредиторської заборгованості перед АТ «Львівгаз» утвореної станом на 01.06.2021, що підлягає реструктуризації, а також обсягом пені, інфляційних нарахувань, 3% річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, утворену станом на 01.06.2021 тощо (№ запису в реєстрі 111.1), де сума таких визнана в реєстрі нарахувань станом на 01.06.2021 складає 2  340  173,18грн.
          Відповідно до вказаного додатку, сума 4  655  636,08грн, яка присуджена до стягнення рішенням Господарського суду Львівської області від 29.11.2021 у справі №914/2259/21 і на яку посилається  апелянт в апеляційній скарзі, включена в окремій колонці  цього додатку «обсяг кредиторської заборгованості, утвореної станом на 01.06.2021, що підлягає реструктуризації».
          Представник боржника в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що нараховані в межах даної справи (№ 914/1504/16) - 244 151,42 грн інфляційні втрати, 26 659,63 грн 3 % річних, та 422 352,37 грн пені включені  до загальної суми 2  340  173,18грн неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних, вказаних в Реєстрі.
На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що на відносини сторін у даному випадку розповсюджуються норми частини першої  статті 7 Закону  1730-VIII, у редакції  Закону №1639-IX, які визначають порядок врегулювання заборгованості, та відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги про відсутність у даному випадку умов для  списання нарахованих позивачем сум пені, 3%річних та інфляційних втрат.
Отже, з урахуванням положень статей  1,  2,  3, частини 1 статті  7 Закону  1730-VIII, у редакції  Закону №1639-IX,  ст. 328 ГПК України, оскільки заявлені до стягнення з відповідача суми 3 % річних, інфляційних втрат, пені були нараховані на заборгованість, яку відповідач погасив до 01.06.2021, такі нарахування підлягають списанню в силу вимог частини першої  статі 7 зазначеного Закону, а відтак суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання наказу суду у цій справі в частині стягнення з відповідача 3 % річних, інфляційних втрат, пені  таким, що не підлягає виконанню (така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.07.2022 у справі №    917/313/18).
Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1   ст.236 ГПК України   судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду  Львівської області від   07.07.2022  у справі № 914/1504/16 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення. 
Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14   статті 129 ГПК України). Відтак, згідно    з  ст.129 ГПК України     сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282     ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
                                                  ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації   “Львівгаз” від 21.07.2022 вих.№790007.2-Ск-12245-0722  (вх. суду від 22.07.2022 №01-05/1771/22) -    залишити     без задоволення.
2.Ухвалу Господарського суду  Львівської області від   07.07.2022  у справі № 914/1504/16
- залишити    без змін.
3.    Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.
4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
5.Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено  21.11.2022

Головуючий суддя                                                                      Т.Б. Бонк

                    суддя                                                                      С.М. Бойко

                    суддя                                                                         Г.Г. Якімець