КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/4375/2022
справа №753/3168/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року                                                                                                         м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Гусак О.С., 
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
встановив:
 
В лютому 2021 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1   заборгованості за кредитним договором в сумі 180 089,52 грн.
 
Вимоги обґрунтовує тим, що 17 листопада 2017 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником анкети-заяви, відповідно до якої останній приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 
 
Згідно із доводами позовної заяви позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 200 000,00 грн, при цьому кредитний ліміт може змінюватися за ініціативою банку.
 
У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 31 січня 2021 року заборгованість становить 180 089,52 грн, що складається із:
-            147 338,69 грн заборгованості  по кредиту;
-            32 750,83 грн заборгованості по процентам за користування кредитом.
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 147 338,69 гривень заборгованості за простроченим тілом кредита та судові витрати у розмірі 1 838,70 гривень.
 
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 , діючим в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову.
 
Посилається на те, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неповно з`ясував обставини справи, що мають значення, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми матеріального права.
 
Вказує, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення у справі не в повній мірі врахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки не взяв до уваги, що позивачем нараховувались проценти за кредитом, які банк зарахував до тіла кредиту, а відповідач протягом усього часу поповнював свій картковий рахунок, кошти з яких зараховувались банком на оплату, зокрема комісій, процентів та регулярних платежів, при тому, що суд прийшов до висновку, що Умови надання банківських послуг відповідачем не підписувалися і відсутній визначений сторонами розмір процентів, як і відсутній розмір комісій та інших невідомих регулярних платежів.
 
Зазначає, що оскільки в Умовах та Правилах надання банківських послуг банку відсутній підпис ОСОБА_1 , вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту є безпідставними. 
 
З огляду на викладене, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченим тілом кредиту; стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 14 250,00 гривень та судовий збір за подання апеляційної скарги.
 
Окрім цього, в апеляційній скарзі особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на  постанову Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року та постанову Верховного Суду у справі 545/2248/17 від 02 жовтня 2019 року.
 
01 лютого 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Войнова Є.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , у якому просить суд апеляційної інстанції врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі 545/2248/17.
 
07 червня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення АТ КБ "ПриватБанк", у яких зазначає, що суд першої інстанції правильно застосував правовий висновок Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року.  Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04.06.2021 року залишити без змін.
 
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм, матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обгрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 147 338,69 гривень, оскільки відповідач грошові кошти фактично отримав та використовував. Разом з тим, укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви не містить строку повернення, інших умов кредитування, про які вважав узгодженими банк.
 
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.
 
Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.
 
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
 
Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).
 
 Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором
 
   Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.
 
 Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).
 
Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.
 
Статтею 1054 ЦК України установлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі це АТ КБ "ПриватБанк").
 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
 
Оформлення договірних відносин, у разі виникнення спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT "ПРИВАТБАНК" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.
 
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
 
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
З матеріалів справи убачається, що на підтвердження виникнення між сторонами кредитних правовідносин банком надана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17 листопада 2017 року. Анкета-заява містить інформацію про персональні та контактні дані відповідача та у відповідності із змістом якої він погодився на те, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають договір про надання банківських послуг, із якими клієнт банку ознайомився та згоден з ними, зобов`язується їх виконувати, самостійно стежити за змінами на сайті банку.
 
З даних заявки на актуалізацію даних по преміальній карті від 20 грудня 2017 року убачається, що ОСОБА_1 встановив суму кредитного ліміту у розмірі 200 000 гривень. 
 
Окрім того, при пред`явленні позову банком наданий витяг з Тарифів обслуговування, який не містить дати складання цього документа, а також підпису відповідача про ознайомлення (а.с.30-31).
 
Використання даних наведених Тарифів є можливим лише за умови, якщо відомо про те, яку конкретно картку чи послугу отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та, виходячи з чого, має орієнтуватися суд під час розгляду справи. Про даних про тип кредитної карти та відповідно кредитного рахунку матеріали справи не містять.
 
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання банку на Умови та правила застосування банківських послуг, анкету-заяву і апеляційний суд з такими доводами погоджується.
 
При цьому, суд першої інстанції правильно застосував  правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
 
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів сторонами не оскаржується.
 
Разом з цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення коштів за тілом кредиту з огляду на таке, оскільки, відхиляючи застосування до правовідносин сторін положень Умови та правила застосування банківських послуг, наданих позивачем, суд не врахував, що протягом спірного періоду відповідач поповнював картковий рахунок, проте кошти списувались банком на оплату платежів, розмір яких не був узгоджений між сторонами.
 
З даних контррозрахунку, наданого представником відповідача, убачається, що за 2017 рік на картковий рахунок надійшло 288 308,00 гривень, витрачено 475 102,25 гривень.
 
За 2018 рік надійшло  - 939 761,27 гривень,  витрачено - 871 127,71 гривень,  за 2019 рік надійшло - 243 885,57 гривень, витрачено - 174 326,30 гривень,  за 2020 рік надійшло - 143 623,54 гривень, витрачено - 12 650,77 гривень.
 
Всього за проміжок часу з 2017 року по 2021 рік сума надходжень склала 1 615 578,38 гривень, в той час як витрачена сума складає 1 533 207,03 гривень.
 
З даних контррозрахунку, наданого представником відповідача, також убачається, що за період з 2017 року по 2021 рік з карткового рахунку відповідача списано комісій на суму 32685,47 грн, проценти на суму 213 186,16 грн, а також регулярне списання на суму 39202,08 грн. 
 
Наведене дає підстави для висновку про те, що відповідач протягом усього часу  поповнював картковий рахунок, проте кошти списувались банком на оплату, зокрема, комісій, процентів та регулярних платежів.
 
Разом з тим, ураховуючи, що суд першої інстанції дійшов висновку, що Умови надання банківських послуг відповідачем не підписувались  і відсутній визначений сторонами розмір процентів, комісій і регулярних платежів, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в цьому випадку відсутні. Відтак рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.
 
В апеляційній скарзі особа, яка подала апеляційну скаргу, просить суд апеляційної інстанції стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 14 250,00 гривень та судовий збір за подання апеляційної скарги.
 
Установлено, що 03 грудня 2021 року між Адвокатським бюро "Войнов ПРО" та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №03/12/21. За умовами цього договору клієнт доручає, а бюро приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу.
 
Відповідно до пункту 3.1 вказаного договору розмір гонорару, який Клієнт сплачує Бюро за надання в межах цього договору правничої (правової) допомоги становить 15 000 гривень.
 
За пунктом 3.2. вказаного договору клієнт здійснює попередню виплату гонорару в розмірі 5 000,00 гривень протягом 3-х днів з дня виставлення рахунку Клієнту, а іншу частину гонорару в розмірі 5 000,00 гривень клієнт сплачує після винесення рішення (ухвали, постанови) суду на підставі рахунку, крім випадків дострокового розірвання або припинення цього договору. У випадку відмови у задоволенні позову у цивільній справі №753/3168/21 або часткового скасування рішення суду першої інстанції клієнт сплачує Бюро додаткового гонорар у розмірі 5 000,00 гривень (гонорар успіху).
 
З даних рахунку №03/12/21 від 03 грудня 2021 року убачається, що ОСОБА_1 має сплатити на рахунок Адвокатського Бюро "Войнов ПРО" 5 000,00 гривень. В призначенні вказано "попередня виплата гонорару за надання правничої (правової) допомоги згідно договору від 03.12.21 року №03/12/21 (а.с.152-161).
 
З даних квитанції 0.0.2365158873.1 від 03.12.2021 року убачається, що ОСОБА_1 сплатив на рахунок Войнов Про АБ грошові кошти у розмірі 5 000,00 гривень (а.с.166).
 
З даних акту приймання-передачі наданих послуг правової (правничої) допомоги від 14 грудня 2021 року убачається, що вартість послуг наданих Адвокатським бюро "Войнов ПРО" складає 14 250,00 гривень (а.с.168).
 
Згідно із статтею 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.
 
Згідно із статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.  Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
 
            Згідно із статтею 137 ЦПК України:
1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
            У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 р., "Гімадуліна та інші проти України" від 10.12.2009 р., "Двойних проти України" від 12.10.2006 р., "Меріт проти України" від 30.03.2004 р., "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 р. ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. 
 
            При визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
 
            Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
            У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
 
            У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
 
Згідно даних Акту №1 приймання-передачі наданих послуг правової ( правничої) допомоги від 14 грудня 2021 року, адвокатом  надано такі послуги:
- ознайомлення з матеріалами справи в Дарницькому районному суді м.Києві 1 година - 1500 грн; 
- аналіз законодавства у подібних справах 0,5 години - 750 грн;
- вивчення судової практики у подібних справах  2 години - 3000 грн;
- складання апеляційної скарги у справі 5 годин - 7500 грн;
- подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду 1 година - 1500 грн.
Положення статті 137 ЦПК України вказують на те, що питання співмірності залежить від конкретних характеристик справи, затраченого часу на участь в ній, обсягом виконаною роботи правового напряму. При цьому конкретні значення про неспівмірність суд визначає лише на підставі клопотання іншої сторони. 
 
Клопотань від позивача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу до апеляційного суду не надходило.
 
Разом з тим, така послуга як подання апеляційної скарги не є видом правничої допомоги, відтак такі витрати не підлягають стягненню.
 
В іншому витрати, пов`язанні із наданням правничої допомоги підтверджено належними доказами, відтак стягненню з позивача на користь відповідача підлягає  12750 гривень.
 
Окрім того, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 3315,12 грн на відшкодування витрат, пов`язаних із оплатою судового збору за подачу апеляційної скарги.
 
Керуючись ст.ст. 133, 141, 259, 268, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року в оскарженій частині щодо вирішення позовних вимог про заборгованості за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення , яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту - відмовити.
 
Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на користь ОСОБА_1 3 315,12 гривень сплаченого за подання апеляційної скарги.
 
Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на користь ОСОБА_1 12 750 гривень на відшкодування витрат за надання правової (правничої) допомоги.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 06 вересня  2022 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

                                                                                              В.В. Соколова