ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 листопада 2022 року           справа №200/1087/22 

                                                                                                                                              м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів:  Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 р.  у справі  № 200/1087/22 (головуючий І інстанції  суддя Дмитрієв  В.С.)  за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області   про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,                                                                                            
                                                    В С Т А Н О В И В :

19 січня 2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного  управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  з вимогами:
-           визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області № 92 від 4 березня 2020 року, яким відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 92 від 4 березня 2020 року, та призначити пенсію відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з дати звернення за призначенням пенсій з 26 лютого 2020 року, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з:
-  9 липня 1990 року по 28 лютого 2017 року в якості підземного гірника та підземного гірничого монтажника в Публічному акціонерному товаристві шахта ім. О.Ф. Засядька, з урахуванням заробітної плати за ці періоди роботи згідно довідок про заробітну плату для обчислення пенсії виданих ПАТ "Шахта імені А.Ф. Засядька", що містять відповідні відомості,
- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 9 липня 1990 року  по 28 лютого 2017 року на ПАТ "Шахта імені А.Ф. Засядька";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно переглянути заяву № 92 від 4 березня 2020 року про призначення пенсії позивачеві, врахувавши до страхового стажу     період роботи з 9 липня 1990 року по 28 лютого 2017 року на ПАТ "Шахта імені А.Ф. Засядька", в якості підземного гірника  та підземного гірничого монтажника. 
        Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 р. у справі  № 200/1087/22  адміністративний позов  задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України у                 м. Краматорську Донецької  області про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1  № 92 від 4 березня 2020 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в  Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, б.3, код ЄДРПОУ: 13486010) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) від 26 лютого 2020 року про призначення  пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи  з  9 липня 1990 року по 28 лютого 2017 року та до страхового стажу весь період роботи з  9 липня 1990 року по 28 лютого 2017 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат. 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій  просив скасувати рішення суду першої інстанції  та відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги  вказує на те, що відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії відповідно до частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці. Рішення мотивоване тим, що до пільгового стажу не зараховано період з 09.07.1990 по 28.02.2017, оскільки відсутня довідка уточнююча пільговий стаж заявника. 
Відповідно до ч. 1  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Згідно  п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України  справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено, що  позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином  України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіює паспорта серії НОМЕР_2 . 
26 лютого 2020 року позивачу видана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1426-5000272632, відповідно до якої фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .
26 лютого 2020 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного  фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3                        ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", додавши: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку, військовий квиток, диплом, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується розпискою-повідомленням. 
Рішенням управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької  області від 4 березня 2020 року № 92   ОСОБА_1  відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на п. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутність пільгового стажу роботи, що обумовлено не наданням уточнюючих довідок, підтверджуючих пільговий стаж роботи. 
За змістом спірного рішення відповідно до поданих документів, даних індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж заявника складає 31 рік 03 місяці 15 днів, пільговий стаж відсутній.
При цьому за доданими документами до пільгового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи з 9 липня 1990 року по 28 лютого 2017 року підземним гірничим робітником та підземним  гірничим монтажником на ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька».
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV)).
За змістом пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У відповідності до пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону  № 1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.
Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
У відповідності до статті 14  Закону № 1788-XII працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за Списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.
Вищевказана норма закону кореспондується із частиною 3 статтею 114 Закону № 1058-IV (чинна редакція) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за Списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пункту 20 Порядку  № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим  наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Списки № 1, 2 затверджені  постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173  застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994  року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені  постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.
Під час розгляду справи, судом встановлено, що у відповідності до записів у трудовій книжці позивача, останній працював з 9 липня 1990 року по 28 лютого 2017 року на ПАТ "Шахта імені А.Ф. Засядька" в якості підземного гірника  та підземного гірничого монтажника з повним робочим днем під землею (а.с. 39 - 43).
Щодо зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 9 липня 1990 року по 28 лютого 2017 року суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статі 24 Закону № 1058-V страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року № 401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України № 1854 від 12 грудня 2002 року та № 303 від 12 березня 2003 року.
У відповідності до пункту 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637 (далі також - Постанова № 637), у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).
За приписами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб. Пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - це орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.
Статтею 16 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", визначено, що державний реєстр створюється для забезпечення в тому числі ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації.
За приписами ст. 20 Закону України  "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", передбачено, які відомості містить реєстр застрахованих осіб. Зі змісту даної статті вбачається, що вказаний реєстр містить відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості, в тому числі і відомості про особливі умови праці, що дають право на пільги із загальнообов`язкового державного соціального страхування, відомості про облік стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.
Згідно індивідуальних відомостей позивача форми ОК-5 інформація щодо роботи за період  з  січня 1999 року по  28.02.2017 наявна  у відповідному реєстрі. Саме ця інформація безпосередньо перебуває у пенсійному органі  (а.с. 67-77).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу періоду роботи з 9 липня 1990 року по 28 лютого 2017 року, скасувавши спірне рішення.
Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).
Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію; відповідно до частини 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Якщо відповідачу було недостатньо наведених вище документів, то він зобов`язаний був витребувати їх  у роботодавця позивача, тим більше, що підприємство знаходиться на контрольованій українською владою території.
Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням наведеного, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію на пільгових умовах, вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію, оскільки у нього достатньо пільгового стажу, що і вказано в спірному рішенні відповідача. Тим більше, що саме неправомірне рішення і дії відповідача мали для  позивача негативні наслідки щодо непризначення пенсії.
Наведені вище обставини дають підстави суду апеляційної інстанції скасувати частково рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання  Головного управління Пенсійного фонду України в  Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 лютого 2020 року про призначення  пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням до пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи  з  9 липня 1990 року по 28 лютого 2017 року та до страхового стажу весь період роботи з  9 липня 1990 року по 28 лютого 2017 року.
В іншій частині суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.
Щодо доводу апеляції про порушення позивачем строків звернення до суду, то колегія суддів погоджується з його поновленням судом першої інстанції з мотивів, які відповідачем не спростовані.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від                           21 травня 2013 року № 21-87а13.
За унормуванням частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
За приписами ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. 
Тим більше, що в цьому випадку ніяких нових обставин встановлювати не треба.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 5 ст. 250, ст. 311, п.4 ч. 1 ст. 317, ст. 321, ч.1 ст. 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                     П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 р. у справі  № 200/1087/22 - задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 р. у справі   № 200/1087/22  скасувати в частині зобов`язання  Головного управління Пенсійного фонду України в  Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 лютого 2020 року про призначення  пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи  з 9 липня 1990 року по 28 лютого 2017 року та до страхового стажу весь період роботи з  9 липня 1990 року по 28 лютого 2017 року.
В цій частині прийняти нову постанову.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, б.3, код ЄДРПОУ: 13486010) призначити   ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )   пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення із заявою з 26.02.2020 за № 2481, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з  9 липня 1990 року по  28 лютого 2017 року.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 21 листопада 2022 року.

Колегія суддів:                                                                                          Г.М. Міронова
                                                                                                                   І.В. Геращенко
                                                                                                                   Е.Г. Казначеєв