УХВАЛА
28 листопада 2022 року 
м. Київ
справа №120/1891/20-а
адміністративне провадження № К/9901/32204/21; К/9901/31907/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відмову від позову під час касаційного провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Вінницької області, другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до прокуратури Вінницької області, другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 02 квітня 2020 року про неуспішне проходження атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;
- визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Вінницької області від 29 квітня 2020 року №419 к про звільнення його з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області;
- поновити позивача на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області, або на рівнозначній посаді в органах прокуратури з 29 квітня 2020 року;
- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 квітня 2020 року по день винесення судом рішення;
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що вважає прийняті рішення протиправними, оскільки другою кадровою комісією допущено порушення процедури проведення іспиту у формі анонімного тестування та не враховано, що при складанні позивачем відповідного іспиту комп`ютерна програма, за допомогою якої такий складався, працювала неналежним чином.
Окрім того, позивач вказує на невмотивованість та необґрунтованість рішення комісії про неуспішне проходження ним атестації, а також на відсутність підстав для звільнення відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», оскільки не мали місця ані ліквідація, ані реорганізація органу прокуратури, а також не було скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення кадрової комісії № 2 з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 02 квітня 2020 року про неуспішне проходження позивачем атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Вінницької області від 29 квітня 2020 року №419к про звільнення позивача з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області. Поновлено позивача у Вінницькій обласній прокуратурі на посаді, що рівнозначна тій, яку він обіймав до звільнення, з 30 квітня 2020 року. Стягнуто з Вінницької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 квітня 2020 року по 03 листопада 2020 року у розмірі 150 069 гривень 76 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької обласної прокуратури витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5250 гривень.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідачі звернулись з касаційними скаргами, в яких просили їх скасувати та ухвалити у справі нову постанову про відмову у задоволенні позову. 
Касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та Вінницької обласної прокуратури подані на підставі пунктів 1,3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Офіс Генерального прокурора вказує, що при винесені рішення судом апеляційної інстанції не врахований висновок постанови Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 200/13482/19-а, де в п. 57 вказано, що саме неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію в силу вимог п. 19 розд. II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ є підставою для звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», що є таким самим юридичним фактом як і рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації.
Скаржники вказують на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 16, 17, 19 розд. ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», пункту 6 розділу III Порядку № 221 щодо ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження прокурором атестації у разі набрання меншої кількості балів, ніж було визначено під час складання іспиту на загальні здібності та навички.
Скаржники вказують на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування саме пп. 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, як підставу для звільнення згідно з пунктом 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у подібних правовідносинах.
Крім того вказували, що суди не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № П/9901/101/18, висновки Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/12916/15, від 06 березня 2019 року у справі № 824/424/16-а, від 13 березня 2019 року у справі № 826/751/16, від 27 червня 2019 року у справі № 826/5732/16, від 26 липня 2019 року у справі № 826/8797/15, від 09 жовтня 2019 у справі № П/811/1672/15, від 12 вересня 2019 року у справі № 821/3736/15-а, від 22 жовтня 2019 року у справі № 816/584/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 82/5596/17, від 19 травня 2020 року у справі № 9901/226/19, від 07 липня 2020 року у справі 811/952/15, відповідно до яких у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення на посаді, з якої його було незаконно звільнено.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року (судді: Загороднюк А.Г., Єресько Л.О., Соколов В.М.) відкрито касаційне провадження за скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року (судді: Загороднюк А.Г., Єресько Л.О., Соколов В.М.) відкрито касаційне провадження за скаргою Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року.
15 листопада 2022 року до Верховного Суду надійшла заява позивача про відмову від позову. На переконання позивача рішення втратило свою актуальність, оскільки воно виконано, а саме ОСОБА_1 поновлено на роботі та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу. 
Вирішуючи питання наявності підстав для задоволення заяви позивача про відмову від позову, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 47 КАС України позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову.
Відповідно до приписів статті 348 КАС України позивач може відмовитися від позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення касаційного розгляду. У разі відмови від позову або примирення сторін суд касаційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 189, 190 цього Кодексу, якою одночасно визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.
За правилами частини шостої статті 47 КАС України, якій кореспондують норми частини п`ятої статті 189 цього Кодексу, суд не приймає відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.
З матеріалів справи встановлено відсутність перешкод для прийняття відмови позивача від позову.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відмова позивача від позову не суперечить закону та не порушує чиїх-небудь прав, свобод або інтересів.
З огляду на вищевикладене та враховуючи обставини справи, Верховний Суд вважає за можливе прийняти відмову позивача від позову, у зв`язку з чим оскаржувані судові рішення слід визнати нечинними, а провадження у справі - закрити. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.
Відповідно до частини другої статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.
Керуючись статтями 3, 47, 189, 238, 239, 348, 349, 355, 359 КАС України, -    
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову задовольнити.
Прийняти відмову ОСОБА_1 від адміністративного позову у справі № 120/1891/20 -а.
Визнати нечинними рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року.
Провадження у справі № 120/1891/20-а за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Вінницької області, другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрити.
Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                       А.Г. Загороднюк

Судді                                                                                          Л.О. Єресько    

                                                                                          В.М. Соколов