01.09.22
22-ц/812/586/22
Справа № 481/1834/20
Провадження № 22-ц/812/586/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
30 серпня 2022 року                                                                                       м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
при секретарі судового засідання - Лівшенку О.С.,
за участі представника відповідача - Білого В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу
представника відповідача ОСОБА_1 –
адвоката Білого Валентина Валентиновича
на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2022 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Уманською О.В., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що 23 червня 2020 року близько 08:00 год., в с. Березнегуватське, Новобузького району Миколаївської області, собака породи вівчарка, яка належить відповідачці ОСОБА_1 , забігла на подвір`я її домоволодіння, накинулась на неї і збила з ніг. Внаслідок падіння вона (позивач) отримала перелом стегна. 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року, відповідачку ОСОБА_1 визнано винуватою та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП. Таким чином, наявність вини саме в діях відповідачки ОСОБА_1 і причинно — наслідний зв`язок між цими діями та наслідками, які спричинили заподіяння шкоди здоров`ю позивача встановлені. 
В результаті медичного обстеження у позивачки було діагностовано перелом стегна кістки зі зміщенням відломків. В подальшому, в період з 23 червня 2020 року по 01 липня 2020 року ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології та терапії КНП Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3», де 25 червня 2020 року була прооперована. Загальні матеріальні витрати на лікування склали суму у розмірі 41083 грн.
Крім того, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, їй було заподіяну і моральну шкоду, яку вона оцінює у 50000 грн. та обґрунтовувала тим, що є людиною досить похилого віку, а тому сам процес лікування та реабілітації відбувався та відбувається досить тяжко, беручи до уваги, як її загальний фізичний стан, так і перенесені душевні страждання, яких вона зазнала та продовжує зазнавати по поточний період часу, оскільки змушена дотримуватися активного постільного режиму та не може самостійно себе обслуговувати, потребуючи постійного стороннього догляду. До цього часу її систематично турбує суттєвий фізичний біль та страждання. Увесь спосіб життя кардинально та докорінно змінився в гіршу сторону, її переслідує відсутністю повноцінного сну та депресія, яка спричинена подіями 23 червня 2020 року. Якби не догляд та допомога близьких, вона просто змушена була б звертатися до відповідних соціальних закладів, так як самостійно не змогла б дати собі ради. 
Також, зазначила, що сама поведінка відповідача свідчить про те, що остання будь – яким чином не усвідомлює чи то просто не бажає усвідомлювати характеру своїх винних дій оскільки вона навіть не вибачилася перед ОСОБА_2 , не кажучи вже про добровільне відшкодування хоча б якоїсь частини заподіяних матеріальних збитків, не дивлячись на те, що їй відомо про негативні наслідки для її здоров`я після подій, які відбулися 23 червня 2020 року, так як судом першої інстанції справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч.2 ст.154 КУАП слухалася достатньої значний час в період з липня 2020 року по жовтень 2020 року.
Враховуючи вищевикладене, просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь матеріальну шкоду в сумі 41083,00 грн., моральну шкоду - 50000,00 грн. та здійснити розподіл судових витрат.
Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 38842 грн. 64 коп., моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 00 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.00 коп. та витрати пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 1589 грн.12 коп.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Білий В.В. вказує, що суд першої інстанції, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, неналежним чином надав оцінку наявним у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, у зв`язку із чим безпідставно прийняв до уваги докази на доведеність вимог позову в частині стягнення з відповідача майнової шкоди на підставі неналежних доказів.
Так, зокрема вказувала, що чинним законодавством домашні тварини не визнаються такими, що створюють підвищену небезпеку - на відміну від диких звірів, які визнаються джерелом підвищеної небезпеки лише за умови їх перебування у володінні людини.
Крім того, суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги фактичні обставини справи, що згідно ветеринарно-санітарного паспорту на тварину серії НОМЕР_1 , що є офіційним документом тварини, собака, не відноситься до службових чи бійцівських порід, а відтак не є джерелом підвищеної небезпеки.
Також, судом не враховано, що тілесні ушкодження, що мала позивач не є такими, що безумовно стверджують про їх заподіяння саме нападом тварини, тобто - відсутність будь-яких укусів, рваних ран, ущемлень, що характеризують небезпечну поведінку службових та бійцівських порід собак, що в свою чергу унеможливлює застосування правил ст. 1187 ЦК України які діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Вказував, що ветеринарно-санітарним паспортом на тварину, порода собаки визначена як «безпородний», що не відноситься до службових чи собак бійцівських порід, а її власником є ОСОБА_4 , чоловік відповідача.
Отже, на її думку вона не є належним відповідачем, оскільки за відповідною правовою підставою власником тварини є інша особа ніж та, що залучена до справи.
Таким чином, відповідач не є завдавачем шкоди позивачу і відповідно до закону не зобов`язана відшкодувати шкоду.
Наголошує на тому, що будь-яких належних доказів, на підставі яких можливо встановити необхідність купівлі ліків, що не призначалися для лікування позивача, ним не надано, та судом їх наявності не встановлено. Позивачка придбала ліків понад призначену лікарем кількість і ті, що ним не призначалися. Зокрема, кількість препаратів, зазначених в виписці з історії хвороби, взагалі не зазначена, а лише перелічена лікарем.
Щодо моральної шкоди вказував, що на думку відповідача, суд не дослідив обставин, які мають істотне значення не з`ясував, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого позивач виходить, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 50 000.00 грн. Оскільки такий розмір моральної шкоди не застосовується судами навіть у кримінальних справах про умисні тяжкі тілесні ушкодження.
Враховуючи викладене просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України, що в силу приписів ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи без їх участі.
У суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат Білий В.В. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду вказаним положенням закону відповідає в повній мірі.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 23 червня 2020 року, близько 08 години 00 хвилин собака породи «вівчарка», не маючи реєстраційних документів, яка належить ОСОБА_1 , забігла на територію домоволодіння ОСОБА_2 та накинулась на останню, збила її з ніг, в результаті чого було заподіяно шкоду здоров`ю ОСОБА_2 , у вигляді перелому правої ноги. Було допущено порушення правил тримання собаки громадянкою ОСОБА_1 , що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю потерпілій ОСОБА_2 . Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 154 КУпАП, як порушення правил тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без поводків і намордників ( крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в не відведених для цього місцях, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну.
Вказані події були встановлені Миколаївським апеляційним судом у постанові від 14 грудня 2020 року по справі № 33/812/363/20 та є преюдиційними під час вирішення даної справи та доказуванню у даній справі не потребує.
Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги №94 А від 23 червня 2020 року виклик було здійснено до ОСОБА_2 у с.Березнегуватське, Новобузького району, якій встановлено попередній діагноз – перелом правого стегна (а.с.13)
Із виписки історії хвороби встановлено, що ОСОБА_2 в період з 23 червня до 01 липня 2020 року перебувала у відділені травматології та ортопедії «Міської лікарні №3» у м. Миколаєві, де їй було проведено оперативне втручання у зв`язку із переломом правої стегнової кістки. Виписана для подальшого лікування та спостереження у лікаря-травматолога за місцем проживання. Для лікування рекомендовано : остеокор Са №30, ксарелто 10 мг., орципол (а.с.14)
Згідно наданих позивачкою доказів на лікування було витрачено 38842,64 грн: 841,25 (26.06.20)+ 37.62 (28.06.20)+ 220 (30.06.20) + 252,56 (01.07.20)+ 15,87 (25.06.20) + 24270 (25.06.20) + 26,31 (27.06.20) +3024,67 (24.06.20) +431,37 (24.06.20) +8,20 (30.06.20) + 138,09 (23.06. 20) +65 (2.07.20) + 54(01.07.20) +2009,74 (02.07.20) +88,30 (28.06.20) +285,00 (23.06.20) +1051,64 (?.06.20) +180,00 (01.07.20) +100,23 (25.06.20) +14,00 (02.07.20) +690,00 (26.06.20) +581,77 (25.06.20)+ ,05 (30.06.20) +102,46 (02.07.20) +185,73 (03.07.20) +457,31 +1530,00 (01.07.20) +36,00 (26.06.20) +12,16 (27.06.20) +11,60 (24.06.20) +32,15 (25.06.20) +28,65 (24.06.20) +1552,00 (07.08.20) (а.с.61-71).
Згідно довідки КНП ММР «МЛ№3» від 29 березня 2021 року ОСОБА_2 було також призначено встановлення металоконструкції для остеосинтезу, а також ліки : монтерон та суфер ( а.с.90).
Крім того, згідно інформації наданої КНП ММР «МЛ№3» від 24.06.2021 року за вих № 808/01-06, судом встановлено, що при проведення лікування ОСОБА_2 були використані наступні медикаменти : левасепт, метресса, макпенем, фленокс, ратабіотик, дексалгін ( а.с.134, 135, 136).
Задовольняючи позовні в частині стягнення матеріальної шкоди суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем дійсно були понесені витрати у сумі 38842 грн.64 коп. на лікування, у зв`язку із її травмування через собаку відповідача, а тому підлягають стягненню з останньої.
З таким висновком колегія суддів апеляційного суду погоджується у повному обсязі з огляду на наступні обставини.
Утримуючи собаку, її господар має знати і розуміти не тільки свої права, але й обов`язки, і усвідомлювати необхідність їх узгодження з правами і свободами інших людей. Не дотримуючись цих принципових положень, порушуючи відповідні правила поводження з собаками, ставлячи життя і здоров`я інших людей в небезпеку, господар собаки порушує свій конституційний обов`язок, закріплений у ст. 68 Конституції України, де зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. А згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний відшкодовувати завдані ним збитки.
Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», тварини - біологічні об`єкти, що відносяться до фауни: сільськогосподарські, домашні, дикі, у тому числі домашня і дика птиця, хутрові, лабораторні, зоопаркові, циркові.
В цій же статті Закону міститься визначення терміну «домашня тварина» та «безпритульна тварина».
Домашні тварини - собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі.
Відповідно до положень ч. ч. 5, 6, 8 ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.
Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.
Згідно із ч.4 ст.12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.
Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 281/618/15-ц, підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає.
Отже, вказаними нормами законодавства передбачено, особа, яка утримує тварину повинна відшкодовувати в повному обсязі завдану її твариною шкоду іншій особі або її майну.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Правовідносини між сторонами є деліктними, оскільки виникли у зв`язку із спричиненням шкоди, а тому регулюються Главою 82 ЦК України.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.
Судом першої інстанції було належним чином встановлено, що дії відповідача були неправомірними, між ними із завданою шкоду є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а власник джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини відповідає за завдану шкоду відповідно до норм ЦК України.
Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
У відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідного правового висновку щодо застосування вказаної норми права до аналогічних спірних правовідносин дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі №591/3985/15-ц, провадження №61-13889св18.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Судом першої інстанції вірно взято до уваги, обставини встановлені у постанові Миколаївського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року по справі № 33/812/363/20 стосовного того, що собака, яка накинулася на позивача та збила її з ніг, відноситься до породи "вівчарка". Вказана порода міститься у Переліку порід собак, відповідальність власників яких підлягає обов`язковому страхуванню за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2002 №944.
Отже, відповідач на підставі ст.1187 ЦК України, повинен відшкодувати шкоду, завдану внаслідок нападу собаки бійцівської породи.
Доводи апелянта про те, що не доведено належними та допустимими доказами, що заподіяння ОСОБА_2 шкоди її здоров`ю собакою, яка належить відповідачеві, колегія суддів сприймає критично, оскільки пояснення позивачки та наявні в матеріалах справи докази узгоджуються між собою, та свідчать про те, що на позивачку здійснила напад собака породи вівчарка, яка належить відповідачу ОСОБА_1 .
Отже, спричинення ОСОБА_2 матеріальної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, зокрема порушення правил утримання домашніх тварин, що призвело до отримання тілесних ушкоджень позивача, яка належить ОСОБА_1 , доведено в суді першої інстанції належними та допустимими доказами.
Вірно встановивши всі фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову з підстав доведеності того, що саме відповідач ОСОБА_1 станом на 23 червня 2020 року була власником або особою, яка утримувала собаку, яка у день події збила з ніг позивача, чим завдала останній тілесних ушкоджень, оскільки факт належності собаки відповідачу підтверджується матеріалами справи, а саме поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також постановою за результатами розгляду адміністративного протоколу. 
Наданий до суду першої інстанції паспорт собаки не може бути прийнятий як доказ того, що власником є ОСОБА_8 , оскільки його складено після 23 червня 2020 року, а саме 16 липня 2021 року та стосовно іншої собаки. Такі дії можуть свідчити про спробу відповідачки ухилитися від відповідальності.
За такого, відповідач не спростував відсутність вини у завданні шкоди, а позивачем доведено факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги
Визначальним для застосування у спірних правовідносинах вбачається положення цивільного законодавства про те, що власність зобов`язує, а саме, що власники будь-яких тварин зобов`язані забезпечити такий режим їх утримання, який унеможливлює завдання іншим особам шкоди від поведінки цих тварин та не визначає віднесення тварин до джерела підвищеної небезпеки як єдиної підстави для відповідальності, а тому доводи апеляційної скарги про настання цивільної вільності власників тварин настає лише у випадку, коли шкода завдана твариною, яка вважається джерелом підвищеної небезпеки (бійцівської породи собак) є помилковим.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.
Щодо стягнення моральної шкоди.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з пунктами 3,9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Тобто, суд повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Оскільки неправомірними діями відповідача ОСОБА_1 , внаслідок яких позивач зазнала нападу собак, в результаті якого отримала тілесні ушкодження, були завдані моральні страждання та психологічні переживання позивачці, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між діянням відповідача та нанесенням моральної шкоди позивачу.
Вирішуючи спір, суд вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з глибини моральних та душевних страждань позивача, тривалості цих страждань, глибини пережитих страждань від больових відчуттів, пережитий стрес, рівень порушення звичайного ходу життя, час для відновлення психоемоційного стану, та загоєння тілесних пошкоджень, характер та тяжкість змін у її житті, характер правопорушення допущеного відповідачем.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту моральної шкоди є безпідставними. Колегія суддів вважає визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди 50000 грн., є виваженим, справедливим, таким, що відповідає перенесеним позивачем стражданням через шкоду заподіяну твариною відповідачки та зміну у звичайних життєвих стосунках.
Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на порушення порядку подання доказів представником позивача у суді першої інстанції, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
В силу ч.10 ст. 83 ЦПК докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, можуть подаватися в тому числі безпосередньо в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.
В цьому випадку закон не встановлює обов`язку попереднього надіслання доказу учасникам справи, проте учасники справи повинні мати достатньо часу для ознайомлення з доказом та формування своєї позиції.
Колегія суддів зазначає, що надмірний формалізм при застосуванні процедурних правил може негативно впливати на справедливість процедури судового розгляду. Оскільки докази, які приєднали представники позивача, містить відомості про обставини, які підлягають доказуванню, були виготовлені після подання позову до суду, але до закриття підготовчого судового засідання.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.189 ЦПК України завданням підготовчого провадження є визначаються обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів. А відтак, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв надані представником докази як належні, оскільки вони сприяють встановленню фактичних обставин справи.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди, тому ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Білого Валентина Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2021 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                                Ж.М. Яворська

Судді                                                                        Т.М. Базовкіна 

       Л.М. Царюк

Повний текст постанов складено 01 вересня 2022 року.