Дата документу  Справа № 331/130/22 

запорізький апеляційний суд

Провадження №33/807/340/22	Головуючий у 1-й інстанції Пивоварова Ю.О.	
Єдиний унікальний №331/130/22	Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.	
Категорія – ч.1 ст.130 КУпАП	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       09 грудня 2022 року                                                 м.Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 23 лютого 2022 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 ),
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ
Згідно з постановою суду, 18.12.2021 року о 22 год. 46 хв. біля будинку №40 по вул.Шкільній у м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 3181», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. 
ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги мотивував тим, що постанова суду не мотивована, не відповідає реальним обставинам справи. Відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом і його зупинення працівниками поліції під час руху.
Свідчення інспектора поліції не можуть вважатися об`єктивними доказами у справі.
В матеріалах справи відсутній повний відеозапис. 
Протокол про адміністративне правопорушення не може бути достатнім доказом.
До судового засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений судовою повісткою 02 листопада 2022 року та додатково було повідомлено про судове засідання телефонограмою, а тому у відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП неявка ОСОБА_1 не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за його відсутністю в судовому засіданні. 
Апеляційний розгляд у справі 27.06.2022 тричі відкладався за клопотаннями ОСОБА_1 через неможливість його явки до суду. 08.12.2022 року на адресу апеляційного суду надійшло чергове клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи. 
Згідно ч.4 ст.294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Суд зауважує, що апеляційна скарга ОСОБА_1 вже шість місяців перебуває в провадженні апеляційного суду. Її розгляд відкладався чотири рази, а відтак подальший тривалий нерозгляд справи є грубим порушенням ч.4 ст.294 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується 
- відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 276748 від 19.12.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 у зазначений час керував транспортним засобом перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а також, що водій від проходження огляду на місці зупинки відмовився, бажає проїхати до медичного закладу;
- направленням на огляд ОСОБА_1 до КНП «ОКЗНПД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 18.12.2021 року, у якому зазначено, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів;
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, № 6398 від 18.12.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння;
- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 працівником поліції, у зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння, запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у якості водія на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу, на що водій відмовився, погодився проїхати до медичного закладу. 
Досліджене відео не містить заперечень ОСОБА_1 щодо керування ним транспортним засобом. Останній відповідав на питання працівників поліції, надав пояснення, зазначав, що не перебуває у стані алкогольного сп`яніння, він особисто під`їхав до працівників поліції, щоб попросити допомоги, тобто саме ОСОБА_1 безпосередньо керував транспортним засобом.
Погоджувався на огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я і пройшов його саме як особа, яка керує транспортним засобом. 
Зазначені у своїй сукупності обставини є достатнім свідченням керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
У зв`язку з чим у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини мали місце, і що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом на момент його зупинки біля будинку №40 по вул.Шкільній у м.Запоріжжі. 
Доводи апелянта, що свідчення інспектора поліції не можуть вважатися об`єктивними доказами у справі, не знайшли свого підтвердження, оскільки судом першої інстанції враховано сукупність усіх встановлених у даній справі обставин, з якими закон пов`язує можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
Згідно наявних матеріалів справи встановлено, що показання інспектора поліції не стали єдиним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Таким чином, зазначені у протоколі відомості повно та всебічно досліджено судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами, тому зазначені вище твердження апелянта є необґрунтованими.
Крім того, під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень, допущених при їх складанні, не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 276748 від 19.12.2021 року відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. 
Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом у розумінні ст.251 КУпАП є непереконливими. В наявному в матеріалах справи протоколі докладно викладена суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші необхідні відомості. Будь-які виправлення в протоколі відсутні. 
Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_1 під час його складання не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час медичного огляду, що підтверджується відеозаписом.
Апеляційний суд критично ставиться до заперечень апеляційної скарги щодо допущеної неповноти відеофіксації вказаних подій. Такі доводи апелянта жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки ніким не спростовано та не заперечується того факту, що зафіксовані на наданих фрагментах запису події відбувалися в дійсності. Вказаний відеозапис узгоджується з іншими вищевказаними доказами в справі.
Із урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що наданий відеозапис є достатньою доказовою базою для належної фіксації скоєння порушення п.2.9 «а» ПДР, а тому є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Досліджене відео не містить заперечень ОСОБА_1 щодо керування ним транспортним засобом. Останній відповідав на питання працівників поліції, надав пояснення, не заперечував, що саме він безпосередньо керував транспортним засобом. Крім ОСОБА_1 поруч з його автомобілем і в самому автомобілі нікого не було. На відеозаписові зафіксовано заява ОСОБА_1 про те, що він, керуючи транспортним засобом, самостійно під`їхав до співробітників поліції за допомогою. 
Таким чином, у контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування судового рішення на зазначених у ній підставах.
У зв`язку з наведеним, у суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи. Досліджені судом докази є допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 23 лютого 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя                                                                 О.С. Гончар