ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2022 року
м. Київ
Справа № 755/18092/21
Провадження № 51 - 2024 км 22
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого           ОСОБА_3.,
суддів                        ОСОБА_4., ОСОБА_5.,  
за участю: 
секретаря судового засідання                                       ОСОБА_6., 
прокурора                                                                           ОСОБА_7.,
засудженого                                                                       ОСОБА_1 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за номером 12021100040002938 від                  12 жовтня 2021 року, щодо 
ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Середина Буда Сумської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє вироком Дарницького районного суду міста Києва від 24.01.2019 року за ст. 263 ч. 1 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого по відбуттю покарання 27 лютого 2019 року,
за ст. 185 ч. 3 КК України, 
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року щодо нього.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2021 року ОСОБА_1 засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
Строк відбування покарання ОСОБА_1 вказано обчислювати з 12 жовтня 2021 року.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_1 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою. 
Прийнято рішення щодо речових доказів. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 200 грн. за проведення судової експертизи № /21 від 20.10.2021 року.
Вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
12 жовтня 2021 року о 13 годині 19 хвилин ОСОБА_1 підійшов до технічного приміщення, що знаходиться напроти квартири АДРЕСА_3 , і побачив, що двері до технічного приміщення зачинені, та за допомогою ключів, шляхом підбору ключа, відчинив двері, зайшов всередину, тим самим незаконно проник до технічного приміщення, звідки, впевнившись в тому, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, умисно таємно викрав чуже майно потерпілої ОСОБА_2 , заподіявши їй матеріальну шкоду в розмірі 8 550 грн., а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року апеляційну скаргу обвинуваченого   ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2021 року щодо нього - без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить скасувати вирок та ухвалу щодо себе і прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства, урахувавши всі зазначені ним факти. Вважає, що судами обох інстанцій при призначенні йому покарання не враховано його щире каяття і визнання ним винуватості, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність матеріальної і моральної шкоди та претензій з боку потерпілої, його позитивну характеристику, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, батьків пенсійного віку та вагітної дружини. За таких обставин засуджений, посилаючись на вимоги ст.ст. 50, 65, 75 КК України, вважає, що суди мали дійти до висновку щодо можливості його виправлення без ізоляції від суспільства, застосувавши до нього ст. 75 КК України.   
Заперечень на касаційну скаргу засудженого від учасників судового провадження не надходило. 
Позиції учасників судового провадження 
Засуджений в судовому засіданні підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити.  
В судовому засіданні прокурор вважала касаційну скаргу необґрунтованою і просила залишити її без задоволення. 
Мотиви Суду 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.   
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Обґрунтованість засудження ОСОБА_1 та правильність кваліфікації його дій за        ст. 185 ч. 3 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.   
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого ОСОБА_1 внаслідок незастосування до нього ст. 75 КК України не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки судів обох інстанцій щодо призначеного йому покарання.
Приймаючи рішення щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_1 покарання за ст. 185 ч. 3 КК України, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу засудженого, який не працює, одружений, раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також враховував його вік та стан здоров`я. Щире каяття судом визнано обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_1 , а  обставин, що обтяжують покарання, встановлено не було.
Врахувавши вказані обставини у їх сукупності, зокрема дані про особу засудженого ОСОБА_1 , який раніше був неодноразово засуджений, що не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило в нього готовності до право-слухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову вчинив злочин, суд не знайшов підстав для застосування щодо ОСОБА_1 положень ст. ст. 69, 75 КК України та вважав за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 185 ч. 3 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових злочинів, визначивши його у ближчих до мінімальної межі санкції ст. 185 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
Отже, покарання засудженому ОСОБА_1 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України. 
Відповідно до ст. 75 ч. 1 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При розгляді апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції її доводи щодо призначеного покарання, які аналогічні доводам його касаційної скарги, перевірив і своє рішення належним чином мотивував, погодившись із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до нього положень ст. 75 КК України або пом`якшення призначеного йому судом першої інстанції покарання за ст. 185 ч. 3 КК України. 
Обставини, на які є посилання в касаційній скарзі засудженого, в тому числі і щодо його позитивної характеристики, наявності на його утриманні двох неповнолітніх дітей, батьків пенсійного віку та вагітної дружини, судом апеляційної інстанції були належним чином досліджені і враховані при прийнятті рішення за його апеляційною скаргою. При цьому апеляційний суд в ухвалі зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу засудженого визнано необґрунтованою. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 419 КПК України. 
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, підстав для задоволення касаційної скарги, скасування або зміни судових рішень та призначення засудженому ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 75 КК України колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення. 
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
  ОСОБА_3 	  ОСОБА_4	  ОСОБА_5