ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22866/21                                                                  Суддя першої інстанції: Клочкова Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                              Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Горяйнова А.М., Пилипенко О.Є.,
секретаря                                                  Вишняк В.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного на правах відокремленого підрозділа Державної податкової служби України, до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2022, -

У С Т А Н О В И В:
Головне управління ДПС у м. Києві, утворене на правах відокремленого підрозділа Державної податкової служби України, (далі - позивач, ГУ ДПС у м. Києві) звернулось у суд з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення коштів платника податків на суму податкового боргу у розмірі 562353,56 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем не сплачено у добровільному порядку суми грошового зобов`язання, визначеної податковими повідомленнями-рішеннями.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2022 позов задоволено.
Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач просить стягнути податковий борг, визначений податковими повідомленнями-рішеннями безпідставно, водночас частина з таких рішень відкликана податковим органом.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково, а рішення суду - скасувати, з таких підстав.
Судом установлено, що підставою для звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу на загальну суму 562353,56 грн стало не проведення позивачем оплати грошових зобов`язань, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях від 24.07.2017 №45780-1305 на суму 120161,02 грн, від 26.11.2018 №124348-1305-2659 на суму 120161,02 грн, від 24.04.2019 №190738-1305-2615 на суму 161015,76 грн та від 07.04.2020 №77416-3313-2615 на суму 161015,76 грн.
Зазначені податкові повідомлення-рішення, а також податкова вимога від 08.06.2017 №35655-17 були направлені відповідачу, однак повернулись без вручення на адресу податкового органа з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням встановленого терміна зберігання».
Згідно з інтегрованою карткою платника на день звернення до суду з відповідним позовом за відповідачем обліковується недоїмка, яка жодного разу у повному обсязі погашена не була.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за відповідачем обліковується податковий борг, а вжиті податковим органом заходи не призвели до його добровільного погашення, такий борг підлягає стягненню в судовому порядку.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За правилами пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Як передбачено пп. 14.1.39. п. 14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
За визначенням, наведеним у пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Таким чином, у разі незгоди з податковим повідомленням-рішенням, яким платнику податків визначено грошове зобов`язання, зокрема і з податка на нерухоме майно, останній має право оскаржити таке податкове повідомлення-рішення в адміністративному чи судовому порядку. Протягом строку оскарження грошове зобов`язання вважається неузгодженим.
Виходячи із визначення, зазначеного у підпункті 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Таким чином узгоджене грошове зобов`язання, проте не сплачене платником податків у добровільному порядку в строки визначені законодавством набуває статуса податкового боргу, з метою стягнення якого контролюючий орган має право звертатись з відповідним позовом до суду.
Загальні строки сплати податкового зобов`язання встановлені в ст. 57 ПК України, відповідно до п. 57.3 якої передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Водночас спеціальною нормою, а саме п. 287.5 ст. 287 ПК України, визначено, що податок на землю фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
При цьому абзацом 2 п. 57.3 ст. 57 ПК України передбачено, що у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до вимог п. 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Згідно з п. 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2).
За правилами п. 95.3 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Таким чином, у разі несплати платником податків протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, яким визначено до сплати грошове зобов`язання, або ж закінчення процедури його оскарження, такі податкові зобов`язання вважаються узгодженими. Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк.
Згідно з ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового борга, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факта її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факта; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового борга на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо.
Водночас питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з якими відповідні зобов`язання визначено, не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду цієї справи здійснювати їх правовий аналіз.
Наведене є однією із гарантій дотримання у податкових відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.
Своєю чергою, ГУ ДПС у м. Києві листом від 22.10.2021 №9078/Н/26-15-24-09-18 повідомило позивача, що податкові повідомлення-рішення від 24.04.2019 №190738-1305-2615 в частині нарахування грошового зобов`язання на суму 64847,44 грн та від 07.04.2020 №77416-3313-2615 на суму 161015,76 грн уважаються відкликаними.
Відповідно до ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:
60.1.1. сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;
60.1.2. контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;
60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;
60.1.4. рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;
60.1.5. рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
У випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.
У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.
У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.
У випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Якщо нарахована сума грошового зобов`язання або податкового боргу збільшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане (вручене) податкове повідомлення-рішення або податкова вимога не відкликаються. На суму збільшення грошового зобов`язання надсилається окреме податкове повідомлення-рішення, а на суму збільшення податкового боргу окрема податкова вимога не надсилається (не вручається).
Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано жодних пояснень/заперечень щодо факту відкликання податкових повідомлень-рішень від 24.04.2019 №190738-1305-2615 та від 07.04.2020 №77416-3313-2615, у зв`язку з чим стягнення з ОСОБА_1 , податкового боргу в сумі 322031,52 грн (161015,76 + 161015,76), визначеного означеними рішеннями, є безпідставним, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.
Водночас сума грошового зобов`язання у розмірі 240322,04 грн, визначена податковими повідомленнями-рішеннями від 24.07.2017 №45780-1305 та від 26.11.2018 №124348-1305-2659, є узгодженою та підлягає стягненню в судовому порядку.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і ухвалити нове судове рішення.
За змістом ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норм матеріального права, що зумовило неправильне вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 33, 34, 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2022 скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 коштів платника податків на суму податкового боргу у розмірі 322031 (триста двадцять дві тисячі тридцять одна) грн 52 коп.
У задоволенні позову в цій частині Головному управлінню ДПС у м. Києві, утвореному на правах відокремленого підрозділа Державної податкової служби України, відмовити.
У решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2022 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                                     А.М. Горяйнов

                                                                                                              О.Є. Пилипенко