13.12.22
22-ц/812/1033/22
Справа №490/9103/21
Провадження № 22-ц/812/1033/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
13 грудня 2022 року                                                                 м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу
акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» 
на заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 вересня 2022 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Гуденко О.А., дата складання повного тексту незазначена, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 23910,41 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 24 грудня 2010 року.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
Отже, підписавши заяву, між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України було укладено договір про надання банківських послуг.
Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному у повному обсязі.
Проте відповідач свої зобов`язання по поверненню коштів не виконав, у зв`язку з чим станом на 15 серпня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 23910,41 грн., яка складається з наступного: 19362,44 грн – заборгованість за тілом кредита, 4547,97 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
Враховуючи вищевикладене, позивач просили стягнути з відповідача на свою користь 23910,41 грн. заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 24 грудня 2010 року станом на 15 серпня 2021 року у розмірі 23910, 41 грн.
Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, укладеним 24 грудня 2010 року у розмірі 19362,44 грн. за тілом кредиту.
В іншій частині позову - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1838,70 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зазначив, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом.
Із наявних у матеріалах справи вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» виконав умови цього договору та надав відповідачу у користування кредитні кошти, а відповідач отримав у користування ці кошти, однак не виконав своїх зобов`язань щодо їх повернення, внаслідок чого утворилася заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 19362,44 грн.
Враховуючи зазначене суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення суми з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» прострочене тіло кредиту у розмірі 19362,44 грн.
Що стосується стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, то суд звернув увагу на те, що анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» від 24 грудня 2010 року, підписана відповідачем, не містить інформації щодо погодженого розміру відсотків, які застосовується у разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором.
Пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів не містять підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору.
Умови та правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», розміщені на сайті: www.privatbank.ua, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 4547,97 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог банку у повному обсязі.
Так, зокрема зазначав, що укладання кредитного договору між сторонами в даному випадку здійснено за принципом підписання анкети-заяви разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що складає між Банком та ОСОБА_2 договір приєднання. Підписавши угоду позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, що разом становлять самостійний кредитний договір. На підтвердження своїх вимог Банком надано до суду анкету-заяву підписану відповідачем.
Тобто між сторонами при укладанні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.
Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягнені відсотків за кредитом, враховуючи, що при укладанні договору відсоткова ставка була визначена.
Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.
Відповідно до ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 24 грудня 2010 року ОСОБА_3 підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», у якій зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифів є договором між ним та АТ КБ «Приватбанк» є договором про надання банківських послуг. Також відповідач ознайомився та погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення йому у письмовій формі. Відповідач зобов`язувався виконувати Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті ПриватБанку, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с.18).
ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_4 » 10 вересня 2016 року після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 ( а.с.44-45).
До позовної заяви позивачем додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписані відповідачем та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 19, 20-43).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 15 серпня 2021 року становить 23910,41 грн., яка складається з наступного: 19362,44 грн – заборгованість за тілом кредиту, 4547,97 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
При цьому із доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що за період з 24 грудня 2010 року по 15 серпня 2021 року відсоткова ставка Банком змінювалась неодноразово, а саме з: 24 грудня 2012 року відсоткова ставка становила 30% на рік, 01 вересня 2014 року – 34,80%, 14 грудня 2014 року – 32,40%, 01 квітня 2015 року - 42,00%, 01 серпня 2020 року – 40,80%
На підставі цієї анкети-заяви АТ КБ «Приватбанк» видав такі картки: № 5457082300683419, видана 01 грудня 2010 року кінцевий строк дії якої 12/14, № 4149625802034890, видана 12 грудня 2014 року кінцевий строк дії якої 04/18, №4149629394591176, видана 26 березня 2018 року кінцевий строк дії якої 10/21.
Задовольняючи позовні вимоги частково та відмовляючи у задоволені вимог щодо стягнення заборгованості по процентам, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності, оскільки матеріали справи не містять Витягу з Тарифів та Витяг з Умов які діяли на час підписання відповідачем заяви позичальника, суду не надано письмового договору, підписаного відповідачем, про те, що він приймає умови щодо нарахування відсотків.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів у повній мірі не 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з ч.1 та 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.ст.1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Статтями 525, 612, 625 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Рішення суду в частині стягнення тіла кредиту сторонами не оскаржувалось, тому відповідно до приписів ч.1ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядалось.
Як вбачається з позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк», позивач обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості за процентами посилався на те, що такі умови договору були узгоджені між сторонами, оскільки ОСОБА_2 підписала анкету-заяву, та погодилася на встановлені Тарифи банку, які передбачали оплату процентів на користь позивача.
Одночасно з Анкетою-заявою відповідачкою було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", в якій зазначено: базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів; розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо (а.с.19).
Однак, відмовляючи у позові про стягнення заборгованості по процентам, суд першої інстанції зосередив свою увагу на анкеті-заяві відповідача, де дійсно не обумовлювалась процентна ставка, але не зважив на наявну у справі Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана позичальником 24 грудня 2010 року і в якій сторонами договору було узгоджено умови кредитування, що у розумінні статті 628 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_2 .
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що підписавши 24 грудня 2010 року анкету-заяву та Довідку про ознайомлення із умовами кредитування, відповідач погодилась у письмовому вигляді з умовами кредитування.
Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у справі №70/6058/17 від 04 грудня 2019 року та №382/327/19 від 12 лютого 2020 року.
Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що укладений між сторонами кредитний договір складається з ряду позицій, що у сукупності визначають кредитний ліміт і обсяг плати за користування ним.
З урахуванням наданих позивачем доказів та норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові про стягнення заборгованості по процентам, як таке, що не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним, оскільки вимоги банку до відповідача щодо стягнення процентів, неустойки були обґрунтованими.
З моменту отримання карти відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості.
Водночас, докази дотримання банком процедури зміни процентної ставки з 2,5% на місяць, 30% річних на відсоткові ставки, які вказані в розрахунку позивача при подачі позову, в матеріалах справи відсутні.
Оскільки погодження сторонами збільшення процентної ставки матеріали справи не містять, тому, на думку колегії суддів, заборгованість по сплаті процентів у розмірі 4547,97 грн. не може бути стягнута.
Перевіривши правильність розрахунку наданого банком до позовної заяви відповідно до процентної ставки вказаної в позовні заяві колегією суддів апеляційного суду встановлено, що заборгованість за тілом кредиту станом 15 серпня 2021 року становить 5847,32 грн, а заборгованість за процентами - 858,86 грн.
З вищенаведеного розрахунку хоча і вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 5847,32 грн., проте у цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а отже колегією суддів апеляційного суду не переглядається.
За такого, виходячи з викладених обставин справи та вимог законодавства, колегія суддів вважає, що позивач мав право на нарахування відповідачу процентів за ставкою 30% річних, що становить 858,86 грн.
Оскільки суд першої інстанції був іншої думки та вважав безпідставними вимоги Банку про стягнення з позичальника процентів, то на підставі пунктів 3,4 частини першої статті 376 ЦПК України, рішення суду в цій частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку 858, 86 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності розподілу судового збору до задоволених вимог 84,57 % (20221,30 : 23910,41 х 100) підлягає скасуванню судове рішення в частині розміру стягнутого судового збору. Зокрема з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за подання позовної заяви 1919,47 грн. (2270 х 84.57%) судового збору та за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог скарги 2879,60 грн. (3405 х 84,57%) судового збору.
Отже, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 4799 грн. 07 коп. (1919,47+ 2879,60).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 вересня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування кредитом та судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ) за кредитним договором без номеру від 24 грудня 2010 року заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 15 серпня 2021 року у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 86 коп. та 4799 (чотири тисячі сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 07 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.
В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий                                                                Ж.М. Яворська
Судді                                                                        Т.М. Базовкіна
       Л.М. Царюк
Повний текст постанови складено 13 грудня 2022 року.