Справа № 345/4558/20 
Провадження № 22-ц/4808/778/22 
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого  Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:            Максюти І.О., Пнівчук О.В.
секретаря          Петріва Д.Б.
з участю         представників: ОСОБА_1 адвоката Кузика В.І.; 
                ОСОБА_2 адвоката Павликівської Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ботвінцева Гліба Анатолійовича на рішення Калуського міськрайонного суду від 11 квітня 2022 року, постановлену у складі судді Юрчака Л.Б. у м. Калуші, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа : ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить частина земельної ділянки кадастровий номер 2610400000:08:007:0018 по АДРЕСА_1 , інша частина цієї земельної ділянки належить її сину ОСОБА_3 . Суміжним власником земельної ділянки є ОСОБА_4 , яка разом зі своєю дочкою ОСОБА_5 самовільно захопила частину землі ОСОБА_1 , розміром 8 м.кв., а саме 7 м.кв. вздовж огорожі за гаражем – встановлена тимчасова споруда з дощок і 1 м.кв. – встановлена огорожа на бетонній основі. Факт самовільного зайняття частини земельної ділянки підтверджується директором КП Земельно-кадастрове госпрозрахункове бюро міської ради Семаком І., згідно зроблених замірів, що відображено у плані землекористування за 2015 рік. Відповідач добровільно відмовляється звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, органами місцевого самоврядування спір між сторонами не може бути вирішено з причин перебування належної позивачу земельної ділянки у приватній власності, поліція вказує на відсутність складу кримінального правопорушення, проте підтверджує факт зайняття ділянки, а Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області проводить перевірку за заявою позивача. Просить: зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 самовільно захоплену частину земельної ділянки, яка належить їй на праві власності розміром 8 м.кв. (7 м.кв. вздовж огорожі за гаражем і 1 м.кв. на межі) та перенести огорожу відповідно до межі її земельної ділянки згідно кадастрового плану земельної ділянки №2610400000:08:007:0018; стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 11 квітня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 подав  апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з постановленням нового про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Вказує, що на підтвердження захоплення її земельної ділянки відповідачкою наявні в матеріалах справи заміри землевпорядної організації щодо меж захопленої земельної ділянки площею 8 м. кв. ( 7 м. кв. вздовж огорожі за гаражем і 1 м. кв. на межі). Заміри виконані уповноваженою особою КМ Земельно-кадастрове госпрозрахункове бюро Калуської міської ради Семаком І. Крім того, на підтвердження даних фактів заявлялось клопотання про проведення судової земельно-технічної експертизи, яке в справі не проведене. Тому просить провести дану експертизу. 
       20 червня 2022 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що твердження про захоплення частини земельної ділянки спростовується планом меж земельної ділянки, складеного Приватним підприємством «Захід-Земля» від 2021 року, яким підтверджується, що частина господарської будівлі ОСОБА_2 знаходиться на приватизованій земельній ділянці ОСОБА_1 , очевидно, що під час проведення замірів земельної ділянки позивачки була допущена помилка. Щодо відсутності проведення експертизи, то вона не відбулась з вини позивачки, оскільки була призначена ухвалою суду, проте остання не здійснила оплату за вказану експертизу. 
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Кузик В.І. підтримав доводи апеляційної скарги, просить їх задовольнти.
Представник ОСОБА_2 адвокат Павликівська Г.М. заперечила доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законим та обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справі та експерта ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем як власником земельної ділянки, загальною площею 0,0532 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спорудяк власником земельної ділянки, заявлені вимоги щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, однак доказів, які б свідчили про порушення відповідачем її прав, до суду не надано. 
Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Відповідно до частини першої  статті 352  ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України  визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 05.05.2005 рокусерія ІФ №040916 позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої в   АДРЕСА_2 , кадастровий номер №2610400000:08:007:0018, цільве призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 18.07.2007 року на підставі договору дарування частини вказаної земельної ділянки площею 0,0468 га подаровано ОСОБА_3 (а. с.7 Т.1) 
Відповідач згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.11.2016 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, загальною площею 0,0532 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Зазначені земельні ділянки є суміжні та мають спільну межу.
Згідно інформації виконавчого комітету калуської міської ради від 26 травня 2009 року С-1822 заява ОСОБА_1 щодо встановлення меж в натурі розглянута та згідно генеральноо плану та ситуаційного плану межі земельної ділянки роміщено правильно та відповідають виданому державному акту (а.с.25 Т.1).
Згідно технічного звіту від 17 лютого 2005 року приватного підприємства «ГЕО» по виготовленню державного акта про право приватної власності на земельну ділянку громадянці ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_2 самовільно захопила частину земльної ділянки ОСОБА_1 , розміром 8 м.кв., а саме 7 м.кв. вздовж огорожі за гаражем – встановлена тимчасова споруда з дощок і 1 м.кв. – встановлена огорожа на бетонній основі за адресою АДРЕСА_2 (а.с. т1 ст.79-101).
       Листом Управління №С-165/0-304/6-40 від 27.07.2020 ОСОБА_1 була проінформована про те, що для встановлення факту самовільного зайняття земельної ділянки їй необхідно здійснити комплекс заходів, пов`язаний із визначенням та відновленням її меж, із залученням відповідних сертифікованих спеціалістів в порядку передбаченому ч. 1 ст. 107 ЗК України.
Згідно висновку експерта за результатами проведеної земельно-технічної експертизи судового експерта Київської незалежної судово-експертної установи Самулевича Віктора Миколайовича від 15 08.2022 року , проведеної за зверненням адвоката Кузика В.І. та його ж висновку за результатами проведеної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи по заверненню адвоката ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_2 самовільно захопила частину земельної ділянки ОСОБА_1 , розміром 8 м.кв., а саме 7 м.кв. вздовж огорожі за гаражем – встановлена тимчасова споруда з дощок і 1 м.кв. – встановлена огорожа на бетонній основі за адресою АДРЕСА_2 .
Про факт розміщення встаноленої ОСОБА_2 тимчасової споруди з дощок 7 м.кв. вздовж огорожі за гаражем і 1 м.кв. - огорожі на бетонній основі за адресою АДРЕСА_2 на земельній ділнці ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердив судовий експерт самулевич В.М. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення (негаторний позов).
При цьому, власник, за правилами цієї статті, може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Підставою для подання такого позову є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідачів у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.
При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.
Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.
Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Колегією суддів установлено факт порушення наявного у позивача права власності, шляхом вчинення перешкод в доступі до земельної ділянки, яка належить позивачу, що підтверджується вищенаведеними доказами, суд першої інстанції зробив не правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.
Суд відхиляє доводи представника ОСОБА_2 адвоката Зубарєвої Л.Б. проте, що відповідачка не захоплювала спірну земельної ділянки та позовні вимоги ОСОБА_1 спростовуються планом меж фактичного користування земельну ділянку, складеним приватним підприємством «Захід-Земля» від 2021 року щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_3 (Т.1а.с.2202,с.а.15,Т.2), оскільки суперечать вимогам земельного законодавства.
Зокрема, частиною першою статті 116 ЗК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Статтею 123 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що передача земельних ділянок відбувається шляхом прийняття рішення на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанніу користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межахїх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України (у редакції чинній на час оформлення позивачем права власності на земельну ділянку) встановлено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.
Про надання відповідно зазначеного законодавства земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_3 відповідачка суду не надала. Відтак, фактичне користування відповідачкою спірною земельною ділянкою не створює для неї права власності чи користування цією земельною ділянкою.
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов передчасного висновку про відмову у задоволення позову у зв`язку з недоведеністю порушення прав ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку.
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки ОСОБА_1 розміром 8 м.кв. розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер №2610400000:08:007:0018 шляхом знесення за рахунок ОСОБА_2 встановленої огорожі довжиною 7 м.кв. за гаражем і 1 м.кв. на межі.
За змістом ст.382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.
Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий судовий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи, що апеляційний суд зробив висновок про задоволення апеляційної скарги, то підлягає стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840, 8 грн. за подання позовної заяви та 1 261 грн за подання апеляційної скарг, а всього 2 101,8 грн ( двіттисячі сто одну гривну 80 коп.) судового збору.
Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ботвінцева Гліба Анатолійовича задовольнити. Рішення Калуського міськрайонного суду від 11 квітня 2022 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки ОСОБА_1 розміром 8 м.кв. розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер №2610400000:08:007:0018 шляхом знесення за рахунок ОСОБА_2 встановленої огорожі довжиною 7 м.кв. за гаражем і 1 м.кв. на межі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2 101,8 грн( двіттисячі сто одну гривну 80 коп.) за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з для її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.
Повний текст складено 18 листопада 2022 року.

Судді:                                                                В.Д.Фединяк
                                                                       О.В.Пнівчук
                                                                       І.О.Максюта