Дата документу 04.10.2022 Справа № 333/445/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1793/22                                         Головуючий у 1-й інстанції: Піх Ю.Г.
Є.У.№ 333/445/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2022 року                                                      м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Дашковської А.В., 
       Подліянова Г.С.,
секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у рахунок 90% вартості квартири,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на заочне рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя  від 19 жовтня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2017 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в рахунок 90% вартості квартири. Зазначала, що 27.12.2011 сторони уклали нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого вона позичила у відповідача грошові кошти у сумі 50 192,00 грн і зобов`язалася повернути вказану суму у строк до 27 червня 2012 без сплати процентів за користування. У забезпечення виконання боргових зобов`язань того ж дня сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .
На виконання умов договору позики 09.08.2012 вона переказала на рахунок ОСОБА_2 25 000,00 грн. Не зважаючи на сплачені нею кошти відповідач 31.05.2013 звернув стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у п.19 договору іпотеки, та зареєстрував за собою право власності на квартиру. Відповідно до звіту про оцінку предмета іпотеки від 09.07.2012 вартість квартири становила 151 870 грн. Будь-яких грошових коштів після реєстрації за собою права власності на вказану квартиру відповідач їй не сплатив, хоча відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» він повинен був відшкодувати їй перевищення 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя, що становить 111 491 грн. Посилаючись на те, що оцінка іпотечного майна булша проведена із порушенням вимог Закону Укроаїни «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», просила суд стягнути з ОСОБА_2 кошти у розмірі 90 відсотків від оціночної вартості квартири, що буде визначена в результаті судово-будівельної експертизи.
Заочним рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  суму грошових коштів у розмірі 140 880 грн., що еквівалентно по курсу НБУ – 17832 доларів США. в рахунок суми, яка є перевищенням 90 відсотків вартості предмета іпотеки – квартири АДРЕСА_1 , ринковою вартістю станом на 31.05.2013 – 165 880 грн., що по курсу НБУ складає 20 753 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 1 114,92 грн. та судові витрати на оплату проведення судової оціночно-будівельної експертизи №453-17 від 2012.2017. 
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2022 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду  ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу,  в  якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову. Зазначає, що не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що унеможливило подати заяву про застосування строків позовної давності. Вважає неналежним доказом висновок про оцінку майна, який суд поклав в основу свого рішення. На думку відповідача, суд безпідставно визначив розмір грошового зобов`язання із повернення 90% вартості предмета іпотеки у доларах США.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що стягнення грошових коштів суд визначив у національній валюті, а зазначення еквіваленту у доларах США не впливає на законність судового рішення, оскільки ринкова вартість квартири визначалася у доларах США. Вважає належним доказом висновок про вартість майна, складений оцінювачем ОСОБА_3 . Належних доказів на спростування такого висновку відповідачем не надано. На думку позивача, нею не пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення свого права вона дізналася лише 22.07.2014. Відповідач декілька разів приймав участь у розгляді справи і мав можливість заявити про застосування строків позовної давності до ухвалення судового рішення. Щодо неналежного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи зазначає, що останній свідомо ухилявся від отримання судових повісток, хоча був добре обізнаний про справу, що розглядалася у суді тривалий час. 
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що 31.05.2013 у зв`язку із набуттям ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки правовідносини між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 за договором іпотеки від 27.12.2011 припинилися шляхом повного і належного виконання зобов`язань за договором іпотекодавцем ОСОБА_1 , а у відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 виникло грошове зобов`язання зі сплати грошових коштів у сумі, еквівалентній 17 832 доларів США як перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
Дійшовши обґрунтованого висновку про наявність у іпотекодержателя обов`язку відшкодувати іпотекодавцеві перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених вимог іпотеко держателя, суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, допустився порушень норм матеріального і процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. 
Судом встановлено, що 27.12.2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 50 192,00 грн., які зобов`язалася повернути вказану у строк до 27 червня 2012 року без сплати процентів за їх користування.
У забезпечення виконання договору позики 27.12.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.C., зареєстрований в реєстрі за №8263.
Відповідно до п. 1. договору іпотеки, іпотекодавець ОСОБА_1 передала в іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, житловою площею 15,1 кв.м., загальною площею 30,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Пунктом 2 договору іпотеки сторони визначили, що заставна вартість предмету іпотеки становить 50 000 грн. Інвентаризаційна вартість квартири становить 30 870 грн.(п.3 договору іпотеки).
Відповідно до п.п.19-20 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. У разі порушення умов договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень, в якій зазначає стислий зміст порушених зобов`язань, вимогу про виконання порушеного зобов`язання у не менш, ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. 
У передбачений договором строк ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконала, позику не повернула, а тому у відповідності з п.п.19,20 договору іпотеки ОСОБА_2 через приватного нотаріуса Вартанову О.С. передав боржникові заяву з вимогою погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту одержання заяви.
В той же день, 09.07.2012 заява була вручена ОСОБА_1 , упродовж 30 днів заборгованість останньою не була погашена. 
31 травня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції та зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки.
Як встановлено судовим рішенням від 08 травня 2015 року у справі №333/5891/14-ц, провадження №2/333/66/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконною реєстрації права власності на квартиру та відновлення становища шляхом скасування реєстрації, ринкова вартість іпотечної квартири станом на 29.05.2013 становила 151 870 грн.
Вищевказаним судовим рішенням, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду від 09 вересня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року, встановлено, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 була здійснена із дотриманням вимог чинного законодавства.
Не погоджуючись із визначеною суб`єктом оціночної діяльності оцінкою іпотечного майна, у грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , суб`єкта оціночної діяльності СПД ФО ОСОБА_4 про визнання дій протиправними (справа №333/8634/15-ц, провадження №2/333/503/16). Рішенням Комунарського районного суду від 29 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Судовим рішенням встановлено, що оцінка предмета іпотеки на момент набуття ОСОБА_2 права власності на нього була проведена із дотриманням вимог чинного законодавства і відповідала реальній ринковій вартості цієї квартири. 
Отже, судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено як правомірність набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки, так і реальна вартість предмету іпотеки, яка становила 151 870 грн. 
Судом також встановлено, що 09.08.2012 згідно квитанції №1Tr.N CSHXCS 00000010648985,021 на виконання умов договору позики ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 сплачено 25 000,00 грн. 
Отже на момент звернення стягнення на квартиру розмір невиконаних зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 складав 25 192 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.  Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Частиною 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.
У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. 
На момент набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки його вартість, визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, становила 151 870 грн., а отже у відповідності до вимог ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» у іпотеко держателя виник обов`язок із відшкодування іпотекодавцеві перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених вимог іпотеко держателя, що становить 111 491 грн.
Вказана сума і підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції безпідставно визначив вартість предмету іпотеки на підставі висновку про вартість майна, складеного оцінювачем ОСОБА_3 , оскільки судовим рішенням в іншій справі по спору між тими ж сторонами встановлено, що оцінка предмета іпотеки на момент набуття ОСОБА_2 права власності на нього була проведена із дотриманням вимог чинного законодавства і відповідала реальній ринковій вартості цієї квартири. 
Не ґрунтуються на вимогах закону і висновки суду щодо обов`язку відповідача повернути іпотекодавцеві грошові кошти у розмірі, що еквівалентний 15 847, 20 доларів США.
За умовами договорів позики і іпотеки позика передавалася у національній валюті, а не у доларах США, вартість заставного майна визначалася також у гривнях, а отже у відповідності до ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» розмір відшкодування має визначатися у валюті виникнення грошового зобов`язання – у гривні.
Зростання вартості іпотечного майна не є підставою для визначення грошових зобов`язань відповідача у доларовому еквіваленті.
Майнові інтереси іпотекодавця можуть бути захищені в інший спосіб, передбачений ч.2 ст.625 ЦК України, проте такі вимоги останньою не заявлялися і судом не розглядалися. 
Доводи відповідача про пропуск ОСОБА_1 строків позовної давності є неспроможними.
Як встановлено вищевказаними судовими рішеннями в інших справах, про порушення свого права ОСОБА_1 дізналася у липні 2014 року. 
У липні 2014 і грудні 2015 ОСОБА_1 пред`являла ОСОБА_2 вимоги про визнання незаконною реєстрації права власності на квартиру та поновлення права власності на неї, про визнання незаконної та скасування експертної оцінки предмету іпотеки. Після набрання судовими рішеннями про відмову у позові законної сили (вересень 2015 року і листопад 2016 року) з відповідним позовом у цій справі ОСОБА_1 звернулася до суду у січні 2017 року, в межах строків, визначених ст.257 ЦК України. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що він не був повідомлений належним чином про день та час слухання справи та був позбавлений можливості надати заяву про застосування строку позовної давності.
Досліджуючи матеріали цивільної справи на предмет виконання судом першої інстанції норм процесуального права, а саме належного повідомлення сторін по справі про день та час слухання справи, апеляційний суд встановив.
Відповідно до змісту ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Днем вручення судової повістки є:
1) день вручення судової повістки під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ст. 129 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна містити:
1) ім`я фізичної особи чи найменування юридичної особи, якій адресується повістка;
2) найменування та адресу суду;
3) зазначення місця, дня і часу явки за викликом;
4) назву справи, за якою робиться виклик;
5) зазначення, як хто викликається особа (як позивач, відповідач, третя особа, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач);
6) зазначення, чи викликається особа в судове засідання чи у підготовче судове засідання, а у разі повторного виклику сторони у зв`язку з необхідністю надати особисті пояснення – про потребу надати особисті пояснення;
7) у разі необхідності – пропозицію учаснику справи подати всі раніше неподані докази;
8) зазначення обов`язку особи, яка одержала судову повістку в зв`язку з відсутністю адресата, за першої можливості вручити її адресату;
9) роз`яснення про наслідки неявки залежно від процесуального статусу особи, яка викликається (накладення штрафу, примусовий привід, розгляд справи за відсутності, залишення заяви без розгляду), і про обов`язок повідомити суд про причини неявки.
В матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи 19 жовтня 2021 року.
Вказане дає підстави для висновку, що доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними, а тому у зв`язку з порушенням судом першої інстанції під час ухвалення заочного рішення норм процесуального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню.
Проте апеляційний суд не погоджується із доводами ОСОБА_2 , що він був позбавлений можливості надати заяву про застосування строків позовної давності.
22 лютого 2017 року судом першої інстанції було відкрито провадження по справі.
З моменту відкриття провадження по справі ОСОБА_2 неодноразово повідомлявся судом першої інстанції про день та час слухання справи про що свідчать поштові повідомлення про отримання судової повістки, які містять в матеріалах справи Т.1 а.с.32,118,121,138,196,210,231,236,241, Т.2 а.с.138, Т.3 а.с.38,43,53,109,130,134)
30 травня 2018 року ОСОБА_2 був присутній у судовому засіданні, н76е запреречуав проти призначення судової товарознавчої експертизи. (Т.1 а.с.198).
Аналіз викладеного свідчить про те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції з січня 2017 року по 19 жовтня 2021 року у відповідача було безліч можливостей надати заяву про застосування строків позовної давності, тому вказані доводи апеляційної скарги є неспроможними.
Зважаючи на те, що судом дана неправильна оцінка зібраним у справі доказам, справу розглянуто за відсутності відповідача, щодо якого відсутні відомості про належне повідомлення останнього про час і місце судового засідання, оскаржуване рішення не модна визнати таким, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового – про часткове задоволення позову і стягненню з відповідача на користь позивачки 111 491грн. грн. в рахунок суми, яка є перевищенням 90 відсотків вартості предмета іпотеки, та часткової компенсації судових витрат пропорційно частці задоволених позовних вимог і вимог апеляційної скарги, що становить  4876,67 грн.
Керуючись ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2022  у цій справі скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 111491,00 грн. (сто одинадцять тисяч чотириста дев`яносто одну гривню), в рахунок суми, яка є перевищенням 90 відсотків вартості предмета іпотеки: квартири  АДРЕСА_1  ринковою вартістю станом на 31.05.2013 – 151 870,00 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 915,07 гривень та витрат на оплату проведення судової оціночно-будівельної експертизи №453-17 від 2012.2017 в сумі 3961,60 гривень, а всього 4876,67 гривень ( чотири тисячі вісімсот сімдесят шість гривень 67 копійок).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Повний текст постанови складено 07 жовтня 2022 року.
Головуючий: І.В. Кочеткова
Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова