25.10.22
22-ц/812/779/22
Провадження № 22-ц/812/779/22 Головуючий суду першої інстанції Літвіненко Т.Я.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року м. Миколаїв Справа 484/884/22
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Царюк Л.М., 
суддів: Базовкіної Т.М., Шаманської Н.О., 
при секретарі судового засідання – Ткаченко Н.Ю.,
за участю представника позивача – Загарія О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Літвіненко Т.Я., в залі судового засідання в м. Первомайськ, о 13 год 56 хв, повний текст якого складено 14 липня 2021 року, за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Первомайської територіальної об`єднаної громади, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Первомайської територіальної об`єднаної громади, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Доводи позову обґрунтовано тим, що його дружина ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Первомайську Миколаївської області. Він є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті. Спадкове майно складається із житлового будинку АДРЕСА_1 .
У встановлений законом шестимісячний строк після смерті ОСОБА_3 він не мав змоги звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки він відбував покарання у місцях позбавлення волі і був звільнений лише 13 серпня 2019 року, що підтверджується довідкою про звільнення.
Після звільнення у зв`язку із погіршенням стану здоров`я був вимушений звернутись за медичною допомогою та проходив лікування.
Він звернувся до Другої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області, із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї дружини, однак 28 липня 2021 року йому відмовили з підстав пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
Крім нього спадкоємцем за заповітом на земельну ділянку є ОСОБА_2 , яка на момент смерті спадкодавця була неповнолітньою.
Оскільки протягом строку встановленого законом для подання заяви про прийняття спадщини, він відбував покарання у вигляді позбавлення волі, вважає, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущено ним з поважних причин.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визначити йому додатковий строк – два місяці, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3 .
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що з наданих позивачем доказів не встановлено об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання останнім до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті дружини, а тому суд дійшов висновку, що поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, в період з 24 листопада 2019 року по 28 липня 2021 року, позивач не надав.
Крім того, суд дійшов висновку, що позивачем неправильно визначено коло учасників цивільного процесу у даній справі, а саме, відповідачем зазначено виконавчий комітет територіальних громад замість Первомайська міська рада. 
Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції невірно визначився із строком для прийняття спадщини, який ним пропущено з поважних причин, а також неправомірно відмовив в задоволенні позову з підстав його пред`явлення тільки до одного неналежного відповідача, в той час, коли інший відповідач є належним. 
При вирішенні спору про визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини суд повинен дослідити причини неприйняття ним спадщини виключно в шестимісячний строк з дня її відкриття. Зазначений висновок кореспондується із пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно якого судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.
При цьому законодавцем не надається ніякого значення тривалості періоду, який пройшов з дня закінчення строку для прийняття спадщини.
Вказаний правовий висновок наявний в постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 357/13630/16-ц.
Всупереч вказаним приписам, суд першої інстанції досліджував не причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, а строку з дня його звільнення від відбування покарання 13 серпня 2019 року по день звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини (28 липня 2022 року), що є грубим порушенням норм матеріального права, яке призвело до не з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
На день смерті своєї дружини, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є днем відкриття спадщини, і до закінчення строку на її прийняття, 26 листопада 2014 року, позивач відбував покарання у Райківецькій виправній колонії, з якої звільнився 13 серпня 2019 року. В період відбування покарання позивач постійно отримував як амбулаторне, так і стаціонарне лікування.
Вказані обставини позбавили його можливості звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки пов`язані із об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього, як спадкоємця, на вчинення цих дій.
Відбування спадкоємцем покарання у місцях позбавлення волі є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 08 травня 2019 року у справі № 357/13630/16-ц.
При наданні оцінки складу відповідачів у цій справі, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі, оскільки належить до кола спадкоємців майна після смерті дружини позивача, як спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину.
В той же час, встановивши, що інший відповідач – виконавчий комітет Первомайської територіальної об`єднаної громади є неналежним, оскільки тільки за відсутності спадкоємця ОСОБА_2 відповідачем міг бути орган місцевого самоврядування – Первомайська міська рада, а не виконавчий комітет, суд неправомірно відмовляє в позові повністю.
В такій ситуації суд першої інстанції повинен був відмовити тільки в частині позову до неналежного відповідача та приймати рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача – ОСОБА_2 , чого ним зроблено не було, що призвело до порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті дружини позивача є ОСОБА_2 , оскільки двоє інших спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у встановлений законом строк від прийняття спадщини відмовились, то остання і є єдиним належним відповідачем по справі, який і вказаний позивачем в позовній заяві.
Визначення ОСОБА_1 , як позивачем, із належним відповідачем одночасно й іншого неналежного відповідача не є підставою для відмови судом в задоволенні його позову з цих підстав.
Відповідачі на час розгляду справи не скористалась своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно із свідоцтвом про одруження, 29 грудня 2011 року, відділом реєстрації актів громадянського стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований шлюб та зроблено відповідний актовий запис № 263, тобто позивач, ОСОБА_1 , є чоловіком спадкодавця.
10 лютого 2014 року ОСОБА_3 склала заповіт, де на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким належну їй земельну ділянку площею 7.40 га, розташовану на території Кінецьпільської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, заповіла ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Первомайськ, Миколаївської області, ОСОБА_3 померла.
За даними Кінецьпільської сільської ради Первомайського району Миколаївської області ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала АДРЕСА_1 . На час смерті разом з померлою за вказаною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований.
Згідно з довідкою про звільнення серії ХМЛ № 24423 ОСОБА_1 відбував покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби з 03 грудня 2005 року по 13 серпня 2019 року. 
Відповідно копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9583, ОСОБА_1 , перебував на стаціонарному лікуванні у Коростенській центральній міській лікарні в період з 13 по 24 листопада 2019 року. 
Згідно наданої спадкової справи № 244/2014, яка була заведена після смерті ОСОБА_3 , до Другої Первомайської державної нотаріальної контори звернулися:
- 17 липня 2014 року з заявами про прийняття спадщини за законом племінниці померлої, а саме доньки рідного брата останньої – ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які 21 листопада 2014 року звернулися із заявами про відкликання заяв про прийняття спадщини. Між тим, ОСОБА_4 24 листопада 2014 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини від 21 листопада 2014 року (а.с.79);
- 28 липня 2021 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернувся чоловік померлої ОСОБА_1 (позивач у справі). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 липня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та інше нерухоме майно, що належало ОСОБА_3 , з підстав пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини;
- 08 жовтня 2021 року через представника із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулася ОСОБА_2 .
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в  постановах Верховного Суду.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 липня 2022 року, не повною мірою відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення дійшов висновків щодо підстав відмови в задоволенні позову, які є взаємовиключними, зокрема, суд визнав, що причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 є неповажними, а також зробив висновок, що позивач неправильно визначив суб`єктивний склад учасників справи, а саме, зазначив відповідачем у справі виконавчий комітет Первомайської територіальної об`єднаної громади замість Первомайської міської ради.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За правилами частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269, частини 1 статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини 1, 3 статті 13 ЦПК України).
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини 2 статті 175 ЦПК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина 2 статті 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України.
Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина 2 статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 140/871/16-ц, від 30 квітня 2020 року у справі № 352/382/18, від 30 вересня 2020 року у справі № 361/1953/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 234/17511/19.
Отже, при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України суду з метою встановлення кола спадкоємців за заповітом і за законом, які прийняли спадщину, необхідно у тому числі перевіряти заведену нотаріусом спадкову справу, де містяться з`ясовані нотаріусом відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження та інше.
Встановлення вказаних обставин має істотне значення для формування належного суб`єктного складу учасників справи.
Виходячи з аналізу статті 1251 ЦК України територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
З матеріалів нотаріальної справи встановлено, що після смерті ОСОБА_3 у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які 21 листопада 2014 року звернулися із заявами про відкликання заяв про прийняття спадщини. Між тим, ОСОБА_4 24 листопада 2014 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини від 21 листопада 2014 року.
Відповідно до частини 6 статті 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.
Отже, ОСОБА_4 в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини, відкликала свою відмову від прийняття спадщина, а відтак вона є особою, яка звернулася з заявою про прийняття спадщини за законом. Між тим, ОСОБА_4 не була залучена до участі у розгляді цієї справи як відповідач.
Відповідач ОСОБА_2 правильно визначена позивачем як відповідач у справі, оскільки за матеріалами спадкової справи вона є спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину відповідно до приписів частини 4 статті 1268 ЦК України, та звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
       Таким чином,  належними відповідачами у цій справі є ОСОБА_4 ,  яка своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом та ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину за заповітом. При цьому  територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, якою у цьому випадку є Первомайська міська рада, як орган місцевого самоврядування, не є належним відповідачем у справі. 
         З огляду на викладене, апеляційний  суд дійшов висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки справа розглянута  за участю неналежного складу відповідачів. З огляду на те, що ОСОБА_1 пред`явив позов тільки до одного спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 , за наявності іншого спадкоємця за законом ОСОБА_4 , висновки суду першої інстанції щодо неповажності причин пропуску ОСОБА_1 строку, встановленого законом для прийняття спадщини, є передчасними. Суд першої інстанції, зосередившись на правових позиціях Верховного Суду, що стосуються спорів про надання додаткового строку для прийняття спадщини, не звернув уваги на порушення прав особи, яка не була залучена до участі у справі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що "пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження".
Позивач у цій справі клопотань про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. Водночас, позивач не позбавлений права на звернення до суду першої інстанції з відповідними позовними вимогами до належних відповідачів.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права ( пункт 4 частина 1 статті 376 ЦПК України).
Враховуючи те, що позов у цій справі пред`явлений не до усіх спадкоємців, які звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
За приписами пункту «в» частини 4 статті 382 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги по суті відмовлено, то витрати зі сплати судового збору слід віднести за рахунок позивача.
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Первомайської територіальної об`єднаної громади, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2022 року.