Справа № 161/9609/22 	Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М. 	
Провадження № 22-ц/802/1008/22  Категорія: 101 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
23 листопада 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар судового засідання – Черняк О. В.,
з участю заявниці – ОСОБА_1 ,
представника заінтересованої особи – Паш`яна Д. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа – Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2022 року,

                                           В С Т А Н О В И В :
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із указаною заявою, яку мотивує тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Луцьку, відповідно до запису у свідоцтві про народження її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
З 01.09.1981 по 25.11.1983 працювала у військовій частині НОМЕР_1 на посаді молодшої медичної сестри операційно-хірургічного блоку. 
29.11.1983 була зарахована слухачем підготовчого відділення денної форми навчання 2-го Московського медичного інституту ім. М. І. Пирогова, а з  31.08.1984 зарахована студентом першого курсу цього інституту.
Після закінчення інституту для проходження інтернатури з 04.09.1991 була зарахована в Обласну психіатричну лікарню Волинської області на посаду ургентного лікаря психіатра, з 10.11.1991 переведена на посаду дитячого лікаря, а з 07.12.1991 звільнилася.
Після цього вона тривалий час проживала на території Російської Федерації, де також і працювала, проте на даний час вона переїхала до України, а саме у м. Луцьк, де з метою набуття громадянства України за територіальним походженням звернулася до Управління Державної міграційної служби у Волинській області, де їй повідомили, що у судовому порядку треба довести факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».
Ураховуючи наведене, просила встановити факт її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2022 року заяву задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 13 листопада 1991 року постійно проживала на території України.
В апеляційній скарзі заінтересована особа – Управління державної міграційної служби України у Волинській області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про відмову у задоволенні заяви.
У відзиві на апеляційну скаргу заявниця ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
У судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.
Заявниця ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що наданими заявницею письмовими доказами підтверджується факт її постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року і вона не може довести цей факт в інший спосіб. Також суд дійшов висновку про відмову в частині встановлення факту постійного проживання заявниці до 24 серпня 1991 року, оскільки наявними у справі доказами такого факту не доведено.
Проте, до висновку в частині задоволення заяви суд першої інстанції дійшов помилково, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту постійного проживання на території України як станом на 24 серпня 1991 року, так і станом на 13 листопада 1991 року їй необхідно з метою набуття громадянства України за територіальним походженням і що про необхідність встановлення такого факту у судовому порядку їй було повідомлено Управлінням Державної міграційної служби у Волинській області після звернення до цього органу (а.с.2-4).
Проте, жодних доказів про фактичне звернення до Управління Державної міграційної служби у Волинській області та прийняття цим Управлінням будь-якого рішення – заявниця не надала.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
Разом із тим, Законом України «Про громадянство України» визначено порядок набуття громадянства України у тому числі і за територіальним походженням (стаття 8).
Апеляційним судом із оглянутих у судовому засіданні персональних документів заявниці, а саме її паспортів встановлено, що ОСОБА_1 являється громадянкою Російської Федерації, тобто іноземцем у розумінні визначених у статті 1 термінів, що вживаються у Законі України «Про громадянство України».
Цим Законом для іноземців визначено умови прийняття до громадянства України (стаття 9), повноваження державних органів, які беруть участь у вирішенні питань громадянства (розділ ІV) та порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності посадових і службових осіб, які порушують порядок розгляду справ про громадянство (розділ V).
Крім того, Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 (в редакції Указом Президента України від 27 червня 206 року № 588/2006) «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» затверджено 1) Положення про Комісію при Президентові України з питань громадянства і 2) Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, якими 1) визначено основні завдання Комісії, а також 2) визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.
Отже Законом України «Про громадянство України» визначено порядок набуття громадянства України у тому числі і за територіальним походженням (стаття 8), з метою організації виконання цього Закону Указом Президента України затверджено Положення про Комісію при Президентові України з питань громадянства і Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви.
Крім того, задовольняючи заяву, судом першої інстанції не було враховано також того, що заявницею не надано ніяких доказів, чи зверталася вона із заявою про припинення громадянства Російської Федерації до компетентних органів, оскільки намір набути громадянство України у неї виник лише у 2022 році.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Звертаючись із заявою до суду, ОСОБА_1 зазначила місцем свого проживання будинок АДРЕСА_1 (а.с.2).
Із оглянутого у судовому засіданні паспорта заявниці встановлено, що її постійним місцем реєстрації є місто Москва.
Жодних доказів про реєстрацію свого місця проживання за зазначеною у заяві адресою – заявниця не надала.
Сукупний аналіз зазначених вище обставин свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав та доказів для задоволення заяви ОСОБА_1 ..
Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню апелянту заявницею, але лише у розмірі 744,30 грн.
Із наявного у матеріалах справи платіжного доручення №11122 від 14.10.2022 вбачається, що Управління ДМС у Волинській області за подання апеляційної скарги сплатило судовий збір у розмірі 1488,60 грн (а.с.69). Однак, відповідно до вимог пп. 4, 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 744,30 грн (150% від 496,20 грн – ставки, що підлягала сплаті при поданні заяви фізичною особою у справах окремого провадження).
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 
                                   П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу заінтересованої особи – Управління Державної міграційної служби України у Волинській області задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа – Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, про встановлення факту, що має юридичне значення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління Державної міграційної служби України у Волинській області 744 (сімсот сорок чотири) грн 30 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.     

Головуючий – суддя   

Судді