КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 761/41168/18	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7426/2022	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Жук М.В.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.	 	
 
20 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді:  Семенюк Т.А.
Суддів: Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.,
при секретарі - Стешенко М.В., 
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві, справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коболєвої Алли Михайлівни, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,-
 
В С ТА Н О В И В :
 
У жовтні 2018 року позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у якості забезпечення її кредитних зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту за № 1103134000 від 22.08.2006 року нею укладено з АТ «УкрСиббанк» іпотечний договір за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 .
05.09.2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коболєва А.М. відповідно до вимоги ТОВ «Кей-Колект», якому АТ «УкрСиббанк» переуступило право вимоги за іпотечним договором, прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».
Оскільки реєстрація права власності на передану в іпотеку квартиру відбулася з порушенням вимог закону,  ОСОБА_2 просила суд визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коболєвої А.М., індексний № 24178508 від 05.09.2015 року про реєстрацію право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: квартири АДРЕСА_1 , за ТОВ «Кей-Колект».
РішеннямОболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах  ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання при реєстрації права власності на таке майно, правовстановлюючим документом буде або договір купівлі-продажу нерухомості або договір про задоволення вимог іпотекодержателя.
Зазначила, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.
Вказала, що у рішенні суду першої інстанції не зазначено жодного доказу, аргументу, яким спростовується обставини щодо наявності мораторію на час реєстрації права власності на оспорювань квартиру.
Вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи позивача, що вона не отримувала письмову вимогу про усунення порушення, оскільки підпис на зворотньому поштовому повідомленні навіть візуально відрізняється від підпису, який міститься у кредитному та іпотечних договорах. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. 
Судом встановлено, що 22.08.2006 року  ОСОБА_2  укладено з АТ «УкрСиббанк» договір іпотеки яким у забезпечення її виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 1103134000 від 22.08.2006 року в сумі 170 000 доларів США 00 центів з терміном погашення в строк не пізніше 22.08.2027 року, передано банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 4.1. ст. 4 Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпеченні іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
За змістом пп. 4.1. п. 4 Іпотечного договору звернення стягнення здійснюється іпотекодерожателем у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим договором.
За змістом п. 5 укладеного між стронами іпотечного договору у разі настання обставин, зазначених у п. 4.1. цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодацю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в якому зазначає, який із способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог (п.п. 5.1, 5.2.). У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя, як способу задоволення вимог іпотекодержателя право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в пп. 5.1. цього договору іпотеки (пп. 5.4.).
Право вимоги за указаними договором про надання споживчого кредиту № 1103134000 та договору іпотеки, укладеним 22.08.2006 року між АТ «УкрСиббанк» та  ОСОБА_2 , переуступлене банком ТОВ «Кей-Колект», що підтверджується договором факторінгу № 1 від 12.12.2011 року, договором відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року та витягом із додатків до цих договорів, укладених між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект».
15.01.2015 року ТОВ «Кей-Колект» направлено  ОСОБА_2 повідомлення про намір зверненути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від власного імені предмету іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1 або реєстрації права власності на цю квартиру за іпотекодержателем, у якому порушено вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором № 1103134000 від 22.08.2006 року, яка станом на 01.12.2013 року становить 215 132 долари США 00 центів.
Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, указане повідомлення ТОВ «Кей-Колект» про звернення стягнення на предмет іпотеки від 15.01.2015 року вручені  ОСОБА_2 28.01.2019 року.
31.08.2019 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коболєвої А.М.із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .
05.09.2019 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коболєвою А.М. прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».
Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 05.09.2019 року 09:32:52 державним приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коболєвою А.М. внесено запис про право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «Кей-Колект».
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладений  ОСОБА_2 з АТ «УкрСиббанк» договір іпотеки, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Кей-Колект», містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя внаслідок невиконання основного зобов`язання забезпеченого іпотекою; перед зверненням стягнення на предмет іпотеки іпотекодавцю в узгодженому сторонами договору порядку направлялась письмова вимога про усунення порушення, яка була вручена  ОСОБА_2 ; ТОВ «Кей-Колект» надано державному реєстратору всі передбачені на той час документи щодо реєстрації права власності на підставі іпотечного застереження.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції  не може повною мірою погодитись  з огляду на наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі №  552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).
   Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц). 
Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)).
  Отже, позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила відповідачем. 
Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.
Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
В постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивач визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
За змістом постанови від 23 грудня 2021 року у справі № 756/9725/19, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову фізичної особи до державного реєстратора, за участю третіх осіб: Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», Акціонерного товариства «Альфа-Банк», про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав. При цьому Верховний Суд виходив з того, що правовідносини виникли між позивачем (фізичною особою) і третьою особою (Акціонерним товариством «Альфа-Банк»), які у різний період часу вважали себе власниками спірної квартири. Оскільки державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої заінтересованою особою, то належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.
У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать, що спір у  ОСОБА_2 виник саме з відповідачем ТОВ «Кей-Колект» з приводу порушення права власності позивача на спірне нерухоме майно внаслідок реєстрації за названим відповідачем такого права.
Однак, вирішуючи позовні вимоги  ОСОБА_2   до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М., суд першої інстанції не врахував зазначеного, не перевірив, чи є нотаріус належним відповідачем в цій справі, та не дав правової оцінки цій обставині.
Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).
Відтак, колегія суддів вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А. М. не є належним відповідачем у даній справі, а тому позовні вимоги до неї задоволенню не підлягають.
Зробивши правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, суд першої інстанції  помилився щодо мотивів такої відмови, оскільки вирішив  спір по суті позовних вимог та не врахував, що у даній справі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. не є належним відповідачем, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коболєвої А.М., треті особи ТОВ «Кей-Колект», ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, підлягає зміні з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року - змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлено 23 вересня 2022 року.

Головуючий  
Судді