Номер провадження: 22-ц/813/5152/22 
Справа № 501/3545/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2022 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа – Банк» у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа – Банк»), Державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича (треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Петрюченко М.І. 24 червня 2021 року у м. Чорноморськ Одеської області, -

встановила:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», Державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта С.В. (треті особи: ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ) про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (т. 1 а.с. 2-7).
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що 02 квітня 2008 року між нею та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено Договір кредиту №2008/661/Ф03.14/Ф03.14/028, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 99000 грн. строком користування до 01 квітня 2018 року на умовах, визначених договором.
В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 02 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір №4103, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К., відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
04 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено Договір кредиту №2008/661/Ф03.14/Ф03.14/036, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 260000 грн. строком користування до 03 квітня 2018 року на умовах, визначених договором.
В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір №4259, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К., відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
02 липня 2019 року Державним реєстратором комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта С.В. здійснено державну реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на вказану квартиру з відкриттям розділу, індексний номер: 47644402 від 05 липня 2019 року 13:15:07.
Позивач стверджувала в позові, що державним реєстратором комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було прийнято з порушенням норм чинного законодавства України, а саме: здійснено реєстрацію без отримання документів, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання всіма іпотекодавцями письмової вимоги про усунення порушень; про існування жодних оцінок предмету іпотеки іпотекодавцю не відомо, іпотекодержатель з оцінками іпотекодержателя не ознайомлював; реєстрація права власності була проведена раніше ніж прийнято рішення про таку реєстрацію; банк здійснив нарахування процентів та штрафних санкцій після припинення дії договору; розмір боргу в рахунок погашення заборгованості якого прийнято у власність предмет іпотеки є таким, що не відповідає дійсності; банком пропущено строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором; розрахунку заборгованості за кредитом немає.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24 червня 2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено. 
Визнано незаконним рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта С.В. (з відкриттям розділу), індексний номер: 47644402 від 05 липня 2019 13:15:07, яким за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 
Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта С.В. (з відкриттям розділу), індексний номер: 47644402 від 05 липня 2019 13:15:07, яким за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 
Стягнуто з АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа – Банк», Державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта С.В. судовий збір у розмірі 1536,80 грн. з кожного в рівних долях на користь ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 89-98).
В апеляційній скарзі представник АТ «Альфа-Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 3 а.с. 43-49).
У апеляційній скарзі представник АТ «Альфа-Банк» зазначає, що Банком направлено на адресу позивача вимогу, однак, у зв`язку із ухиленням боржника від отримання кореспонденції, конверт повернувся із позначкою «за закінченням терміну зберігання». Відповідні докази містяться в матеріалах реєстраційної справи, яку суд не витребував, а тому посилання позивача не перевірив.
Сторони про розгляд справи на 27 вересня 2022 року були сповіщені належним чином.
Заяв, клопотань від учасників справи на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника АТ «Альфа-Банк» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 02 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено Договір кредиту №2008/661/Ф03.14/Ф03.14/028, за умовами якого банк надав позичальнику кредиту у розмірі 99000 грн. строком користування до 01 квітня 2018 року на умовах, визначених договором (а.с.8-12 т.1).
В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 02 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір №4104, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К., відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-16 т.1).
Крім того, 04 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено Договір кредиту №2008/661/Ф03.14/Ф03.14/036, за умовами якого банк надав позичальнику кредиту у розмірі 260000 грн. строком користування до 03 квітня 2018 року на умовах, визначених договором (а.с.17-21 т.1).
В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 04.04.2008р. між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір №4260, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К., відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21-24 т.1).
Державним реєстратором комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта С.В. 02 липня 2019 року було здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» з відкриттям розділу, індексний номер: 47644402 від 05 липня 2019 року 13:15:07, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.25-28 т.1).
Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.
Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».
Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачити: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Як вбачається з матеріалів справи, Іпотечним договором, укладеним між сторонами, передбачена можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Крім того, системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, в тому числі, визначених законодавством.
Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.
Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеного в пунктах 57, 58 постанови від 29 вересня 2020 року у справі №757/13243/17 (провадження №14-711цс19), в разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.
Позивач стверджувала в позові, що державним реєстратором комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. здійснено реєстрацію без отримання документів, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання всіма іпотекодавцями письмової вимоги про усунення порушень.
Щодо додержання відповідачем Порядку Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, то судом зазначено наступне.
Частиною 1 статті 35 Закону «України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини 3 статті 10 цього Закону, державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Згідно статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав, визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
Згідно п.61 Порядку №1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Матеріали справи не містять належних доказів доказів отримання позивачем вимоги про усунення порушень від АТ «Укрсоцбанк», надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові. 
Крім того, відсутній у матеріалах справи документ, який підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк».
Враховуючи, що відповідачем - державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюта С.В. не надано належних доказів отримання позивачем повідомлення від АТ «Укрсоцбанк» про усунення порушень за кредитними договором, та документу, який підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, обставина щодо недотримання відповідачами п.61 Порядку №1127 та ст. Закону України «Про іпотеку» обґрунтовано визнана судом першої інстанції встановленою.
Частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
Аналогічну норму містить й частина 4 статті 37 Закону України «Про іпотеку».
ОСОБА_1 зазначала у позові, що про існування жодних оцінок предмету іпотеки іпотекодавцю не було відомо, іпотекодержатель з оцінками іпотекодателя не ознайомлював.
Представник АТ «Альф-Банк», у свою чергу, у відзиві но позовну заяву зазначав, що 03 червня 2019 року суб`єктом оціночної діяльності проведено оцінку об`єкту нерухомості та визначив вартість квартири у сумі 1167608,00 грн.
Однак, належних доказів на підтвердження вказаних обставин представник відповідача суду не надав.
Враховуючи, що відповідачами по справі не надано доказів, що повідомлення про порушення основного зобов`язання містило інформацію про вартість майна, за якою мало відбуватися зарахування вимог, з урахуванням того, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обставина про недотримання відповідачами Порядку №1127 та ст. Закону України «Про іпотеку» у вказаній частині також є встановленою.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого як Законом України «Про іпотеку», так і Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо надіслання іпотекодавцю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, зокрема вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності із зазначенням інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення тридцяти денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №306/2053/16-ц (провадження №14-22цс19) та постановах Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі №642/1989/19 (провадження №61-5477св20), 04 лютого 2021 року у справі №207/3897/18-ц (провадження №61-17518св20), від 31 липня 2020 року у справі №607/11516/18 (провадження №61-8704св19).
Як зазначалось вище, 02 липня 2019 року Державним реєстратором комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта С.В. було здійснено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру з відкриттям розділу, індексний номер: 47644402 від 05 липня 2019 року 13:15:07, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.25-28 т.1).
Однак, оскільки державний реєстратор не перевірив відповідність наданих АТ «Укрсоцбанк» документів вимогам закону, то суд дійшов вірного висновку, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» проведена з порушенням положень частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому порушене право Позивача щодо переходу права власності на нерухоме майно до Відповідача підлягає захисту.
Щодо обраного ОСОБА_1 способу захисту шляхом скасування рішення державного реєстратора, суд зазначено наступне.
У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.
За змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
У пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» зазначено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.
Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яким задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника АТ «Альфа-Банк» про те, що Банком направлено на адресу позивача вимогу, однак, у зв`язку із ухиленням боржника від отримання кореспонденції, конверт повернувся із позначкою “за закінченням терміну зберігання”. Відповідні докази містяться в матеріалах реєстраційної справи, яку суд не витребував, а тому посилання ОСОБА_1 не перевірив.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що частиною сьомою статті 81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, за відсутності вмотивованого клопотання однієї зі сторін, суд першої інстанції був позбавлений правової можливості самостійно витребувати матеріали реєстраційної справи.
При цьому, представником АТ «Альфа-Банк» відповідне клопотання ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції також не заявлялось, хоча порядок подання доказів встановлено також і для відповідача, а саме: подаючи відзив на позов, відповідач має вказати перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву (якщо такі докази не надано позивачем разом з позовом), та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання (ч. 9 ст. 83 ЦПК).
Належних доказів того, що Банком було направлено на адресу позивача вимогу, від отримання якої ОСОБА_1 ухилилась, матеріали справи не містять.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 червня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа – Банк» – залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 червня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 17 жовтня 2022 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе