Ухвала        
 
07 листопада 2022 року
м. Київ
 
справа № 761/19875/15-ц
 
провадження № 61-10375ск22
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року у справі за позовом Київської місцевої прокуратури № 10, в інтересах держави в особі Київської міської ради, до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Комунальне підприємство «Керуюча компанія                                          з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», про витребування майна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2015 року перший заступник прокурора Шевченківського району                    м. Києва, в інтересах держави в особі Київської міської ради, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння та зобов`язання повернути майно.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня            2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року, позов першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва, в інтересах держави в особі Київської міської ради, задоволено частково. 
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Київської міської ради групу нежилих приміщень НОМЕР_1, загальною площею             55,30 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постановою Верховного Суду України від 22 червня 2017 року заяву           ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ             від 22 лютого 2017 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва                                 від 25 вересня 2017 року замінено позивача у справі заступника прокурора Шевченківського району м. Києва на керівника Київської місцевої прокуратури № 10.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року у задоволенні позову Київської місцевої прокуратури № 10, в інтересах держави в особі Київської міської ради, відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року апеляційну скаргу Прокуратури м. Києва задоволено частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення
Позов Київської місцевої прокуратури № 10, в інтересах держави в особі Київської міської ради, задоволено частково.
Витребувано у власність Київської міської ради з незаконного володіння ОСОБА_1 групу нежилих приміщень НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 55, 30 кв. м.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року в частині задоволення позову першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва, правонаступником якого є керівник Київської місцевої прокуратури № 10, в інтересах держави в особі Київської міської ради, до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року апеляційну скаргу Прокуратури м. Києва, правонаступником якої є Київська міська прокуратура, задоволено.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року скасовано в частині вирішення вимог про витребування майна та ухвалено                   в цій частині нове судове рішення, яким позов Київської місцевої прокуратури № 10, правонаступником якої є Шевченківська окружна прокуратура                              м. Києва, в цій частині задоволено та витребувано у ОСОБА_1                                 на користь територіальної громади м. Києва, в особі Київської міської ради, групу нежилих приміщень НОМЕР_1, що знаходяться за адресою:                      АДРЕСА_1 , загальною площею 55,30 кв. м.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 15 серпня                   2022 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь Київської міської прокуратури судовий збір у розмірі 5 481 грн.
 
У жовтні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем                      на конверті касаційна скарга відправлена до Верховного Суду 18 жовтня  2022 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення зазначаючи, що повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції його представник - адвокат Єркін М. М. отримав 20 вересня 2022 року в Шевченківському районному суді м. Києва, на підтвердження чого надає копію розписки про отримання постанови.
 
Проте, особою, яка подала касаційну скаргу не подано до суду касаційної інстанції належних доказів на підтвердження дати отримання копії оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції                                     саме ОСОБА_1  або доказів на підтвердження порушення апеляційним судом порядку вручення копії судового рішення, передбаченого статтею 272 ЦПК України.
 
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні                        в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення                   у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному                               законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
 
Заявником не надано доказів на підтвердження того, що апеляційним судом було порушено порядок вручення (надіслання) копії судового рішення, передбачений статтею 272 ЦПК України, та про обставини, що об`єктивно перешкоджали отримати вказане судове рішення і подати касаційну скаргу              в передбачений ЦПК України строк.
 
Верховний Суд наголошує, що сам по собі факт отримання представником заявника копії оскаржуваної постанови поза межами встановленого законом строку без наведення об`єктивних причин з наданням відповідних доказів неможливості отримання оскаржуваного рішення протягом цього періоду не може свідчити про безумовне підтвердження наявності цих причин та визнання їх поважними.
 
Отже особі, яка подала касаційну скаргу необхідно подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надати докази поважності причин його пропуску в оригіналах або завірені                                  в установленому порядку їх копії, якими можуть бути оригінал поштового конверту з супровідним листом (зі штрихкодовим ідентифікатором для відстеження поштового відправлення), довідка із суду, поштового відділення зв`язку тощо, або навести інші підстави з відповідними доказами.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.
 
Згідно із частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
Також касаційна скарга  ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої                 статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
 
В окремо доданому до касаційної скарги клопотанні  ОСОБА_1 , посилаючись на тяжкий майновий стан у зв`язку з тим, що 17 жовтня                    2022 року внаслідок влучання дрону спірні нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 зазнали значних руйнувань, а у вказаних приміщеннях він зберігав свої заощадження, матеріальні цінності та виробничі засоби для здійснення діяльності, пов`язаної з ремонтом та обслуговуванням фототехніки.
 
Відповідно до частини першої та третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення             у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
 
Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу                              позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами              є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. 
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати               на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
 
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги слід відмовити, оскільки заявником не надано жодних доказів на підтвердження майнового стану, а тому підстави для звільнення від сплати судового збору відсутні.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять даних про те, що  ОСОБА_1 є непрацездатною особою, має незадовільний стан здоров`я або інших доказів про наявність у заявника пільг, що підтверджують підстави звільнення від сплати відповідно до закону.
 
Верховний Суд надає оцінку доводам клопотання стосовно руйнування належного заявнику нежитлового приміщення, проте, наголошує, що зобов`язаний застосовувати положення закону саме у визначеному законодавцем вигляді і не уповноважений відступати від визначеного чинним законодавством кола підстав звільнення від сплати судового збору.
 
Констатація заявником скрутного матеріального становища без надання доказів на підтвердження цих обставин не може вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору, що узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.
 
Отже,  ОСОБА_1 потрібно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.
 
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України 
«Про судовий збір» від 08 липня 2011 року.
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір»                                (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати                          у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року,                   в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Станом на 01 січня 2015 року мінімальна заробітна плата була встановлена            у розмірі 1 218 грн.
 
Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
 
Згідно з підпунктом 9 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зроблено правовий висновок про те, що майновий позов (позовна вимога майнового                                      характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання остання. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення                  майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
 
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3 654 грн).
 
Ставка судового збору, що підлягала сплаті позивачем при поданні позовної заяви становила 3 654 грн.
 
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового 
збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при 
поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми та складає 7 308 грн (3 654 грн * 200% = 7 308 грн).
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 необхідно надати суду касаційної інстанції докази сплати судового збору за подання касаційної скарги                              у розмірі 7 308 грн.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду            у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до                                 ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України                       «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату. 
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

 
 
УХВАЛИВ:
 
Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.
 
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про звільнення                   від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         Р. А. Лідовець