УХВАЛА
19 грудня 2022 року
м. Київ
справа № 344/4405/20
провадження № 51-3892ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
До Верховного Суду надійшла указана вище касаційна скарга, перевіривши яку                             на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України                (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вимог цієї статті. 
Пунктом 3 ч. 2 ст. 427 КПК передбачено, що в касаційній скарзі зазначається судове рішення, що оскаржується, а відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Прокурор на виконання цих вимог закону указав, що оскаржує ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року та просить скасувати                          це ж рішення суду.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування вимог особи, яка її подала, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Статтею 436 КПК визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Крім того, необхідно враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Насамперед колегія суддів Верховного Суду звертає увагу прокурора на те, що останній з метою дотримання вимог пунктів 3 та 5 ч. 2 ст. 427 КПК зазначає про оскарження ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 26 вересня                       2022 року.
Водночас в обґрунтуваннях касаційної скарги сторони обвинувачення також є твердження, зокрема про необхідність скасування й вироку Івано-Франківського міського суду від 20 червня 2022 року у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Указані вище обставини свідчать про неузгодженість обґрунтувань касаційної скарги з її вимогами, що у свою чергу не дає можливості Верховному Суду однозначно встановити дійсну позицію прокурора щодо результатів касаційного розгляду та перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) відповідно до положень ст. 409 КПК є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, проте в силу статей 433,           438 КПК не є предметом касаційного розгляду.
Також Суд звертає увагу прокурора, що у касаційній скарзі прокурор лише узагальнено зазначає про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту. Проте касатор не зазначає обґрунтувань у частині допущених, на його думку, порушень судом апеляційної інстанції згідно з приписами статей 438, 412, 413 КПК та яким чином указані порушення вплинули на законність та обґрунтованість рішення апеляційного суду. Не вказав прокурор у касаційній скарзі, яких конкретно доводів, наведених в апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 КПК апеляційний суд не перевірив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Суд касаційної інстанції також зауважує, що у разі зміни обґрунтувань та вимог касаційної скарги із яких буде вбачатися намір прокурора оскаржити і вирок місцевого суду, касатору необхідно зазначити додатково і обґрунтування щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду першої інстанції.
Оскільки касаційна скарга прокурора ОСОБА_4 не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги. 
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4  і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                             ОСОБА_3