Справа № 127/17920/22
Провадження № 22-ц/801/1884/2022
Категорія: 56
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року	Справа № 127/17920/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого : Копаничук С.Г.
Суддів: Оніщука В.В., Голоти Л.О.
за участю секретаря Литвина С.С.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дідков», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , представника ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 – адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни, представника ОСОБА_12 – адвоката Савченко Вадима Володимировича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2022 року про забезпечення позову, постановлену у приміщенні того ж суду під головуванням судді Венгрин О.О. у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дідков», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення вартості рухомого майна та стягнення коштів,-
в с т а н о в и в:
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Дідков», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення вартості рухомого майна та стягнення коштів. Посилаючись на те, що відповідачі незаконно заволоділи належним їй майном та грошовими коштами, що знаходились у квартирі АДРЕСА_1 просила суд:
-витребувати у відповідачів частину рухомого майна, зазначену у переліку 1-71 прохальної частини позовної заяви, що знаходилось у квартирі АДРЕСА_1 ;
-стягнути з відповідачів вартість рухомого майна, зазначеного у переліку 72-158 прохальної частини позовної заяви, у розмірі 6 166,32 доларів США, що еквівалентно 242 953 грн;
- стягнути з відповідачів грошові кошти у розмірі 61872,14 доларів США, що еквівалентно 2436 920 грн, що знаходились на зберіганні у сейфі для зброї у квартирі АДРЕСА_1 .
В заяві від 17.09.2022 року про забезпечення позову представник ОСОБА_1 – адвокат Волинець В.В. просив суд накласти арешт на рухоме і нерухоме майно і кошти відповідачів в межах 4 563 875 грн., мотивуючи її тим, що між сторонами  дійсно виник спір з приводу предмету позову та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову, оскільки відповідачі можуть розпорядитись вищезазначеним майном  та грошовими коштами, а частина речей з обмеженим строком зберігання  з часом могла стати непридатною і виникне питання про  стягнення їх вартості. Послався на те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2019 року було визнано, що своїми діями ТОВ «Дідков» та його представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у незаконний спосіб позбавили ОСОБА_1 права користування двохкімнатною квартирою АДРЕСА_1 і у такий спосіб незаконно заволоділи рухомим майном позивача.
21.09.2015 року директор ТОВ «Дідков» - ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_6 і ОСОБА_7 представляти інтереси товариства з приводу придбаної ним 24.12.2007 року зазначеної квартири . 05.10.2015 року ОСОБА_6 відкрила вищевказану квартиру, а уповноважені директором ОСОБА_5 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 винесли із неї частину належних ОСОБА_1 рухомих речей та завантажили їх в автомобіль ,що належить ОСОБА_10 . Вказану частину речей було вилучено, описано та передано на відповідальне зберігання на підставі протоколу №12015020010006676 від 06.10.2015 року, що знаходиться в матеріалах кримінального провадження. Ще одну частину речей було описано під час проведення виконавчих дій по виконанню виконавчого листа №127/25351/18,виданого Вінницьким міським судом 14.05.2019 року про вселення в квартиру ,а частина речей,з позовом про витребування яких позивач звернулась до суду і перелік яких міститься в додатку до позовної заяви №18 ,вартістю 115855,76 доларів США незаконно знаходиться у відповідачів Інша ж частина, належних ОСОБА_1 речей, перелік яких міститься у додатках до позовної заяви, загальною вартістю 4 563 875 грн незаконно знаходяться у відповідачів. Просила 
В заяві про уточнення вимог заяви про забезпечення позову від 23.09.2022 року, представник ОСОБА_1 просив суд накласти арешт на рухоме і нерухоме майно та кошти кожного з відповідачів в рівних частках від ціни позову – 4 563875,00 грн , тобто на суму 380 322,92 грн. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2022 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на  майно (рухоме і нерухоме) і кошти відповідачів ТОВ «Дідков», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на суму в рівних частках від ціни позову – 4 563875,00 грн , тобто на 380322,92 грн кожного.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просив ухвалу суду скасувати через порушення судом норм процесуального права , а у справі постановити нову ухвалу , якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Вказав, що у позовній заяві не зазначено доказів, що підтверджують наявність у позивача спірного майна та грошових коштів, а також того, що це майно і кошти знаходяться у нього. До квартири АДРЕСА_1 він не мав ніякого відношення, оскільки просто був працівником її власника - ТОВ «Дідков». Крім того, у позовній заяві не визначено жодних обгрунтувань ціни позову, яким чином була нарахована вартість переліченого у списку майна та здійснена його оцінка. 
В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 – адвокат Чернілевська Р.В. просила ухвалу суду скасувати через неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а у справі постановити нову - якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Вказала, що в оскаржуваній ухвалі суд не обгрунтував наявність правових підстав для накладення арешту на майно та кошти відповідачів; не звернув увагу, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту співмірності позовних вимог із обраним заходом забезпечення позову, а також належності позивачу зазначеного нею майна та грошових коштів і заподіяння їй шкоди у розмірі 4 563 875 грн. Саме лише посилання представника позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив ухвалу суду скасувати через порушення судом норм процесуального права, а у справі постановити нову - про відмову у забезпеченні позову . Вказав, що заява про забезпечення позову не доведена належними, допустимими та достатніми доказами. При вивезенні майна із квартири  АДРЕСА_1 у 2015 році він присутній не був, тому відсутні підстави вважати, що це майно та грошові кошти знаходиться у нього. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_11 просив ухвалу суду скасувати через порушення судом норм процесуального права , а у справі постановити нову - якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Вказав, що у квартирі  АДРЕСА_1 він жодного разу не був та не має ніякого відношення до вивезення майна із цієї квартири. Позивачем не надано доказів на підтвердження факту наявності взагалі у неї зазначеного у позові майна та грошових коштів та незаконного заволодіння ними відповідачами. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просила ухвалу суду про забезпечення позову скасувати через порушення судом норм процесуального права , а у справі постановити нову ,якою у задоволенні заяви відмовити Вказала, що матеріали справи не містять доказів необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а висновки суду прийняті без врахування її інтересів як відповідача. Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд, не маючи доказів щодо вартості арештованого майна, наклав арешт на все її майно, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 150 ЦПК України щодо обов`язкової співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам. Суд не з`ясував, яким чином позивачем визначено ціну позову, оскільки вартість, переліченого у списку майна не підтверджена жодним документом (квитанції, накладні, експертна оцінка). Крім того, всупереч ч. 3 ст. 154 ЦПК України судом не було застосоване зустрічне забезпечення. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_12 – адвокат Савченко В.В. просив ухвалу суду скасувати через порушення судом норм процесуального права , невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а у справі постановити нову - якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
Вказав, що накладаючи арешт на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_12 суд не з`ясував орієнтовну вартість цього майна та чи не була порушена вимога про співмірність. Судом при постановленні оскаржуваної ухвали було враховано лише інтереси позивача. В тексті оскаржуваної ухвали фактично відсутнє формулювання її мотивувальної частини, що викливає сумніви в її обгрунтованості.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, ухвалу суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно і грошові кошти заявників апеляційних скарг вищевказаним вимогам закону не відповідає. 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір, а невжиття зазначених ОСОБА_1 заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду. 
Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступне.
Доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 , представника ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 – адвоката Чернілевська Р.В., Краснопєвцева Я.О. про те, що позивачем не зазначено докази наявності у неї спірного майна та грошових коштів, заслуговують на увагу. 
Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову , розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Подібних висновків щодо застосування норм права дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).
Як вбачається з матеріалів справи, в заяві про забезпечення позову представник позивача посилався на те, що на його думку, існує об`єктивна необхідність у забезпеченні позову , оскільки невжиття заходів забезпечення позову ускладнить виконання майбутнього рішення суду, так як спірне майно та грошові кошти знаходяться у відповідачів і останні можуть розпорядитись ними на власний розсуд. Однак доказів на підтвердження цьому не лише не надала ,а у позовній заяві не зазначила . Крім того , позивач у позовній заяві не зазначив доказів ,що підтверджували б факт наявності у неї на той час вказаного майна і грошових коштів і їх належності її, а також його незаконного відчуження відповідачами , матеріали справи не містять.
Разом із тим, відповідно до ч.3   ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
За змістом ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно  до ч.2 ст.78  ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не обгрунтовано розрахунок сум що стягуються та майна, що витребовується , зміст позовних вимог до кожного з відповідачів , оскільки відсутнє посилання на те, що заволодіння всім витребуваним майном відбулось внаслідок одночасних узгоджених дій всіх відповідачів; не зазначено доказів набуття та наявності у позивача усього зазначеного нею у переліку майна та грошових коштів ; достовірних доказів заволодіння ними відповідачами, а також не зазначено на чому грунтується припущення позивача про існування щодо відповідачів реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 
Тому доводи апеляційних скарг щодо цього заслуговують на увагу.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про порушення судом вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України щодо обов`язкової співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, також заслуговують на увагу. 
Згідно ч.3 третьої ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4  ст. 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.  Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).
Задовольняючи заяву про забезпечення позову і накладаючи арешт на майно та грошові кошти кожного з відповідачів у рівних частинах, суд зазначені норми процесуального закону і висновки Великої Палати Верховного Суду не врахував і не дотримався принципу співмірності забезпечення позову заявленим вимогам.
Так, з метою забезпечення позову представник позивача просив накласти арешт на майно та грошові кошти відповідачів, при цьому у позові не зазначив будь-яких доказів вартості цього майна , доказів наявності цього майна і якого саме і у кого з відповідачів. 
Суд на зазначене увагу не звернув і ,за відсутності конкретних вимог до кожного з відповідачів в частині витребування майна ,не дотримався принципу співмірності забезпечення позову заявленим вимогам і наклав арешт на майно і кошти відповідачів у рівних частинах .При цьому відсутнє посилання на доказ яким підтверджувався б загальний умисел відповідачів на заволодіння майном позивача та їх вина у цьому .
Враховуючи викладене а також те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії ,колегія суддів вважає, що суд при забезпеченні позову щодо апелянтів не дотримався співмірності.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що всупереч ч. 3 ст. 154 ЦПК України судом не було застосоване зустрічне забезпеченняобгрунтовані. 
Відповідно до ч. 1  ст. 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.
Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених ч. 3  ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Відповідно до ч. 4  ст. 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.
Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).
Задовольняючи заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Волинця В.В. про забезпечення позову, суд зазначених вимог закону не врахував, не звернув увагу на те, що при зверненні до суду з позовом у серпні 2022 року адресою місця проживання ОСОБА_1 зазначена відчужена квартира АДРЕСА_1 і її зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання у цій квартирі не підтверджено достовірними доказами. Враховуючи, що позивач не надала доказів зареєстрованого в установленому законом порядку її місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову ,суд при забезпеченні позову повинен був одночасно розглянути питання застосування зустрічних заходів забезпечення позову. 
Виходячи з викладеного суд дійшов необгрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову щодо апелянтів у обраний позивачем спосіб і розмір .
За таких обставин доводи апеляційних скарг заслуговують на увагу ,а оскаржувана ухвала не відповідає вимогам процесуального закону і підлягає скасуванню апеляційним судом з постановленням нової ухвали - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині щодо осіб відповідачів ,які її оскаржили.
Інші відповідачі ухвалу суду не оскаржували, відтак правомірність щодо них апеляційним судом не перевірялась. 
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судом порушено норми процесуального права та не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, ухвала суду в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно і кошти заявників апеляційних скарг підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом в цій частині нової ухвали про відмову у задоволенні цих вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , представника ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 – адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни, представника ОСОБА_12 – адвоката Савченко Вадима Володимировича задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2022 року в частині забезпечення позову щодо заявників апеляційних скарг, - скасувати.
У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Волинця Володимира Володимировича про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно і кошти  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , - відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий                                                        С.Г. Копаничук 
      Судді:                                                             Л.О. Голота 

                                                                              В.В.   Оніщук