ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2961/22 Справа № 201/15667/13 	  	Суддя у 1-й інстанції - Башмакова Є.А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
       головуючого                Лаченкової О.В.
       суддів                        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
       при секретарі                Піменовій М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дніпровський-10"
на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року 
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об`єднання "СОЗИДАТЕЛЬ" про визнання права власності на нерухоме майно - паркувальне місце,-

ВСТАНОВИЛА:
       В грудні 2013 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об`єднання "СОЗИДАТЕЛЬ" про визнання права власності на нерухоме майно - паркувальне місце.
       В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що згідно договору дарування квартири від 05.02.2010р., укладеного між нею та відповідачем - ОСОБА_2 , вона є власником квартири АДРЕСА_1 . З набуттям права власності на квартиру до неї перейшло право й користування нерухомим майном, а саме: на цокольному поверсі житлового комплексу літ.А'-18, А''-3 паркувальне місце №44а, загальною площею 13,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке третьою особою у справі було виділено відповідачу. За період його користування позивачем проведено капітальний ремонт даного паркувального місця та суттєво покращено його благоустрій, а тому вважає себе його власником. Просила визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме: на цокольному поверсі житлового комплексу літ.А'-18, А''-3 паркувальне місце №44а, загальною площею 13,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об`єднання "СОЗИДАТЕЛЬ" про визнання права власності на нерухоме майно - паркувальне місце - задоволено.
       Визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме: на цокольному поверсі житлового комплексу літ.А'-18, А''-3 паркувальне місце №44а, загальною площею 13,3 кв.м., розташоване за адресою: 
АДРЕСА_2 апеляційній скарзі ОСББ “Дніпровський-10” на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, стягнути з позивача судові витрати.
       У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ОСББ “Дніпровський-10” на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, стягнути з ОСББ “Дніпровський-10” на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.
       Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що набувши право власності на квартиру АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 від ОСОБА_2 перейшло й право користування нерухомим майном, а саме: на цокольному поверсі житлового комплексу літ.АI-18, АII-3 паркувальне місце №44а, загальною площею 13,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Оскільки позивачем за період користування проведено капітальний ремонт даного паркувального місця та суттєво покращено його благоустрій, то в силу ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.
       Проте, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
       Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2006р. між відповідачем - ОСОБА_2 - та ТОВ "Укрсоц-Капітал" в особі ТОВ "СМ-Профіт" укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №Кв 612/06, за яким ОСОБА_2 придбані облігації серії А (код випуску UA 04062ВА09) у бездокументарній формі, що емітовані ТОВ "Фінансово-будівельний центр "Созидатель", в кількості 16 120 штук, у вигляді бронювання квартири – ізольованого приміщення (будівельний АДРЕСА_3 (а.с. 9-10).
       Відповідно до довідки від 03.11.2006 р. АТЗТ “НВО “Созидатель” в особі голови правління Турчина О.Л. надано дозвіл інвестору ОСОБА_2 паркування одного автомобілю в частині підвалу між проїздом автомобілей паркінгу та паркувальним місцем №44 адміністративно-житлового комплексу “Дніпровський”, блок Б ( АДРЕСА_2 ) (а.с.11).
       Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 13.09.2007 року №2985 «Про затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію другої черги житлового комплексу (блоки «Б», «В») по АДРЕСА_2 », зокрема, затверджено акт державної приймальної комісії від 13.08.2007 року про прийняття в експлуатацію другої черги житлового комплексу (блоки «Б», «В») літ. А118, загальною площею 18143,4 кв.м., загальною площею квартир 8088,0 кв.м., житловою площею квартир 3088,6 кв. м., ганків літ. а, а4, а5, а7, входу у цокольний поверх лт. а6 збудованих АТЗТ «Науково-виробниче об?єднання «Созидатель» за кошти інвесторів, по АДРЕСА_2 .
       Згідно п.3.1 зазначеного рішення другу чергу житлового комплексу (блоки «Б», «В») по АДРЕСА_2 було передано на обслуговування ЖЕУ АТЗТ «Науково-виробниче об?єднання «Созидатель» (а.с.12, 13-16).
       Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 01.07.2008 року №1796 «Про оформлення прав власності на квартири, нежитлове приміщення та паркувальні місця другої черги житлового комплексу (блоки «Б», «В») літ. АI-18, AII-3 за адресою:  АДРЕСА_2 », зокрема, було оформлено права приватної власності, з видачею свідоцтв, фізичним особам на квартири, нежитлове приміщення та паркувальні місця, на підставі договорів про участь на паях у будівництві житлового комплексу літ. АI-18, AII-3 за адресою: АДРЕСА_2 ) згідно з додатком (а.с.93).
       Згідно додатку до вказаного рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 01.07.2008 року №1796 відповідач ОСОБА_2  увійшла лише до списку фізичних осіб, яким оформляються права приватної власності на квартири, а саме на квартиру АДРЕСА_4 (договір №Б2-10-37 від 26.10.2006) у житловому комплексі літ. АI-18, AII-3 за адресою: АДРЕСА_2 (блоки «Б», «В») (а.с.93 зворот).
       Після завершення будівництва будинку та проведення переобладнання квартири ОСОБА_2 20.07.2009р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради видане свідоцтво про право власності на майно - квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення від 09.07.2009р. №1820, зареєстрованого КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 09.09.2009р. реєстраційний №24794717 (а.с. 25).
       Згідно договору дарування квартири від 05.02.2010р., укладеним між позивачем - ОСОБА_1 - та ОСОБА_2 , 05.02.2010р. посвідченого Литвиненко І.В., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 165, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , про що також свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.07.2010р., № витягу: 26848672 (а.с. 35, 36).
       Відповідно до протоколу №1 установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 від 04.06.2016 року створено Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровський - 10» (а.с.64-72).
       Відповідно до протоколу №2 загальних зборів співвласників від 04.03.2017 року будинок АДРЕСА_5 прийнято в управління Апелянтом (а.с.73).
       25.12.2021 року до апелянта із заявою звернулась громадянка ОСОБА_1 (позивач), в якій просила надати дозвіл на в?їзд на територію паркінгу, розташованого на цокольному поверсі житлового комплексу автомобілів Infiniti (p.н. НОМЕР_1 ), BMW (p.н. НОМЕР_2 ), Mercedes (P.H. AE 5287) з метою користування паркувальним місцем №44а, додала документи на право власності, оскаржуване рішення суду першої інстанції (а.с.80).
       Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції за позивачем визнано право власності на нерухоме майно, а саме на цокольному поверсі житлового комплексу літ.АI-18, АII-3 паркувальне місце №44а, загальною площею 13,3 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
       Як вбачається з матеріалів справи, згідно з планом цокольного поверху будинку літ.А-17, АI-18, АII-3 по  АДРЕСА_2 , що міститься в технічному паспорті на квартирний (багатоповерховий) будинок АДРЕСА_2  від 20.02.2007 року, паркувальне місце №44а не передбачалось, не будувалось та на плані цокольного поверху відсутнє (а.с.77).
       Згідно із п.3 розділу II Статуту апелянта до завдань та предмету діяльності об`єднання відноситься в тому числі забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном.
       Метою звернення апелянта із даною апеляційною скаргою є саме забезпечення прав співвласників на володіння та користування спільним майном - цокольним поверхом, у якому розташований паркінг, з огляду на те, що паркувальне місце №44а, яке є підставою даного судового спору, фактично розташоване у місці загального користування - на проїзді, не було передбачено технічною документацією, а його використання позивачем порушує права інших співвласників будинку (а.с.83).
       Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення стосується прав інших співвласників багатоквартирного будинку, а тому ОСББ “Дніпровський-10” має право апеляційного оскарження в порядку ст.352 ЦПК України.
       Відповідно до ч.3 ст.352 ЦПК України після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.
       Враховуючи вищезазначене, колегією суддів встановлено, що будь-яких свідоцтв про право власності, зокрема, на паркувальне місце №44а, відповідачу не видавалось, в матеріалах справи -відсутнє.
       Згідно акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію другої черги житлового комплексу (блоки «Б», «В») по АДРЕСА_2 , підвал (в якому ОСОБА_2 наданий дозвіл на паркування автомобілю) як приміщення у вказаному будинку відсутній, друга черга житлового комплексу (блоки «Б», «В») літ. АI - 18 має цокольний поверх.
       Відтак, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не звернув уваги на те, що право приватної власності з видачею свідоцтва фізичним особам, в даному випадку ОСОБА_2 , на паркувальне місце не оформлювалося та не видавалося, крім того, підвал, як приміщення, у вказаному будинку відсутній, а має цокольний поверх, а також не звернув увагу на відсутність повноважень забудовника - третьої особи, надавати дозволи та виділяти місця для паркування у незавершеному будівництвом будинку, що з технічної точки зору, не прийнятий в експлуатацію будинок та його частини, не можуть передаватися у користувания неповноваженою особою.
       Доказів та обгрунтування того, у якому вигляді наданий зазначений дозвіл та якими саме документами це підтверджується, якими нормами чинного законодавства України надання такого дозволу було передбачено (враховуючи, що на вказану дату об?єкт фактично являв собою незавершене будівництво та не був власністю жодної особи), матеріали справи не містять.
       Як вбачається з наданого позивачем технічного паспорту від 02.12.2009 року КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, останній не містить зазначення власника у ньому (а.с.29).
       Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази проведеної технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, що є підставою позову.
       Відповідно до ст.1 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України (в редакцйї, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
       Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
       Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України (в редакцй, що діяла на момент ухвалення оскаражуваного рішення) доказування не може грунтуватися на припущеннях.
       Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 64 ЦПК України (в редакийї, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
       Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалено в порушення ст.ст.57, 58, 59, 60, 64 ЦПК України.
       Відповідно до ст.213 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаражуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.
       Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
       Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       За змістом п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцєю України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв?язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обгрунтованість рішення у цивільній справі (частина 1 ст. 213 ЦПІК України).
       Відповідно до п.п.1-4 ч.1 ст.214 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Всупереч зазначених норм процесуального права, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не з?ясував повно і всебічно обставини справи, не вирішив, чи існували у дійсності обставини, на які позивач посилалась в обгрунтування свого позову, яким доказами такі обставини підтверджуються, не встановив, які правовідносини виникли між сторонами, враховуючи визнання відповідачем позову.
       Крім того, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.
       Відповідно до ст.16 ЦК України (в редакцйї, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу
       Відповідно до ст.331 ЦК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва.
       Натомість суд першої інстанції ухвалюючи рішення у справі неправильно застосував зазначену норму закону, оскільки позивач не створювала нову річ, а самовільно зайняла частину площі цокольного поверху багатоквартирного будинку, яка є площею загального користування, чим порушила права інших співвласників, які у встановленому законом порядку, прийнявши участь у пайовому будівництів та витративши на це кошти, одержали відповідні свідоцтва про право власності на паркувальні місця.
Отже, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає,що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об`єднання "СОЗИДАТЕЛЬ" про визнання права власності на нерухоме майно паркувальне місце є необгрунтованими і не підлягають задоволенню.
       Водночас відповідно до ст.328 ЦК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
       Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.
       Статтею 392 ЦК України (в редакий, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) визначено, що власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об?єктами нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
       Відповідно до ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
       Відповідно до ст.6 зазначеного Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники мають право: ???вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; ???брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника; одержувати інформацію про технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, умови його утримання та експлуатації, витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та надходження, отримані від його використання, ???безоплатно одержувати інформацію про суб?єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку і площу таких квартир та приміщень у порядку і межах, визначених законом; ???ознайомлюватися з рішеннями (протоколами) зборів співвласників, листками опитування, робити з них копії; ???на відшкодування винною особою збитків, завданих спільному майну багатоквартирного будинку, у розмірі, що відповідає частці кожного співвласника; ???інші права, визначені законом.
       Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.
       Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: ???неповне з' ясування обставин, що мають значення для справи, ???недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, ???невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
       Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
       Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов?язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов?язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги слушними, апеляційну скаргу ОСББ “Дніпровський-10” слід задовольнити, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року -скасувати, в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа - ПАТ "Науково-виробниче об`єднання "Созидатель" про визнання права власності на нерухоме майно - паркувальне місце - відмовити.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з  ОСОБА_1  на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дніпровський-10" судові витрати в розмірі 2481 грн.
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дніпровський-10" - задовольнити.
       Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року - скасувати.
       В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об`єднання "СОЗИДАТЕЛЬ" про визнання права власності на нерухоме майно - паркувальне місце - відмовити.
       Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дніпровський-10" судові витрати в розмірі 2481 грн.
       Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя                                                О.В.Лаченкова

       Судді                                                                В.С.Городнича  

                                                                       М.Ю.Петешенкова