25.10.22
22-ц/812/914/22
Справа №482/11/22
Провадження № 22-ц/812/914/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
25 жовтня 2022 року                                                                                       м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
при секретарі судового засідання - Ткаченко Н.Ю., 
за участі представника позивача - Ремешевського Є.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , подана його представником - адвокатом Ремешевським Євгеном Анатолійовичем
на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2022 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Демінською О.І., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , до Костянтинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Друга Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом та визнання права на завершення приватизації земельної частки (паю)

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діють законний представник ОСОБА_2 , представник – адвокат Ремешевський Є.А., звернувся до суду із позовом до Костянтинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Друга Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом та визнання права на завершення приватизації земельної частки (паю).
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що за життя ОСОБА_5 отримала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Кірова с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області, розміром 4,4 в умовних кадастрових гектарах, про що їй Новоодеською районною державною адміністрацією Миколаївської області 15 липня 1997 року було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) МК№0179628.
ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. Після її смерті вказане майнове право на земельну частку (пай) успадкували у рівних частках по 1/3 частці кожен - чоловік померлої ОСОБА_3 та діти ОСОБА_4 , ОСОБА_6 
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі розпорядження Новоодеської районної державної адміністрації від 27 січня 2005 року №88-р отримали державні акти на право приватної власності на землю, в той час, як ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не встиг оформити державний акт про право власності на успадковані майнові права на нерухоме майно та зареєструвати право власності на нього у порядку, встановленому ст. 125 ЗК України.
24 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 . Проте постановою державного нотаріуса цієї контори від 23 лютого 2021 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом із посиланням на неможливість встановити коло спадкоємців ОСОБА_6 та склад спадкового майна, оскільки спадкодавець за життя не отримав документ про право власності на нерухоме майно та не зареєстрував його.
Більш того, батько померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_3 спадщину не прийняв, що підтверджується постановою державного нотаріуса Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 грудня 2015 року.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_6 , прийняв спадщину після смерті останнього та набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, які належали на дату смерті, просив про визнання його єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом та визнання права на завершення приватизації земельної частки (паю) в порядку спадкування за законом.
Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2022 року у задоволені позову відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зазначив, що для розгляду позовних вимог про визнання спадкоємцем в порядку спадкування за законом та визнання права на завершення приватизації земельної частки (паю) ОСОБА_3 має бути залучений до участі у справі у якості відповідача, оскільки вирішення вказаного спору безпосередньо стосується його майнових прав та інтересів. Натомість його залучено в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.
Незалучення належного відповідача до участі в розгляді справи, як і залучення в неналежному статусі, позбавляє цих осіб реалізовувати права та обов`язки, гарантовані їм процесуальним законом щодо предмета спору.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ремешевський Є.А. подав апеляційну скаргу, і в якій посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи та неповного з`ясування обставин,що мають значення для справи, просив про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову.
Так, мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначав, що висновок суду про залучення до участі в справі в якості відповідача ОСОБА_3 є помилковим. Суд зазначаючи про те, що ОСОБА_3 є таким, що прийняв спадщину, при цьому не врахував зміст постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 03 грудня 2015 року зі змісту якої вбачається, що за заявою останнього спадкова справа не заводилася. В подальшому протягом зазначеного у цій постанові строку у судовому порядку її не оскаржував. У межах зареєстрованої 24 листопада 2020 року спадкової справи 352/2020 за оформленням свідоцтва про право на спадщину не звертався. Згідно із наданим до суду першої інстанції поясненнями не оспорював прав позивача на спадкування.
Саме з цих обставин виходив позивач визначаючи особу відповідача при зверненні до суду з цим позовом.
Зважаючи на таке, висновок суду про пред`явлення позову до неналежного відповідача є хибним, внаслідок чого суд першої інстанції безпідставно відмовився від дослідження конкретних обставин справи та вирішення справі по суті.
Правом на подачу відзиву інші учасники справи не скористалися.
В силу приписів ч. ст.372 ЦПК України справу розглянуто без участі позивача, відповідача та третіх осіб, які про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив про її задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду вказаним положенням закону відповідає в повній мірі.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зазначив, що для розгляду позовних вимог про визнання спадкоємцем в порядку спадкування за законом та визнання права на завершення приватизації земельної частки (паю) має бути залучений до участі у справі у якості відповідача ОСОБА_3 , оскільки вирішення вказаного спору безпосередньо стосується його майнових прав та інтересів. Однак вказана особа залучена до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.
Оцінка судом обґрунтованості позовних вимог може відбуватися лише в разі залучення усіх належних сторін.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується у повному обсязі з огляду на наступні обставини.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За змістом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статей 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Згідно зі статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Згідно зі статтею 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_5 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) МК№0179628, виданого Новоодеською районною державною адміністрацією Миколаївської області 15 липня 1997 року належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Кірова с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області, розміром 4,4 в умовних кадастрових гектарах.
ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. Після її смерті майнове право на земельну частку(пай) успадкували у рівних частках по 1/3 частці кожен - чоловік померлої ОСОБА_3 та діти: дочка ОСОБА_4 , син ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 серпня 2004 року, зареєстрованим в реєстрі за №4-1206 ( а.с.5). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 ( а.с.19). 
Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частку права на земельну частку (пай). 
Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто після смерті батька ОСОБА_6 .
На підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2005 року про встановлення факту батьківства ( справа №2-3337/05) внесені зміни до актового запису про народженні ОСОБА_1 №819 від 31 березня 2005 року, складеного Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, а саме внесені відомості про визнання батьківства, відповідно до яких: 
відомості про дитину прізвище « ОСОБА_7 » змінено на « ОСОБА_8 », 
відомості про батька прізвище « ОСОБА_7 » змінено на « ОСОБА_8 »,
відомості про батька дитини дата народження «відсутня» змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_4 », 
відомості про батька громадянство «відсутня» змінено на «громадянин України».
Відповідно до копії свідоцтва про народження (серія НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого повторно 08 грудня 2005 року, його батьком є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.19,87-88).
Батьком померлого ОСОБА_6 є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , залучений до участі у справі третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета ( а.с.18) 
За даними довідки №109/6 від 03 грудня 2015 р. на день смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані ОСОБА_3 - батько померлого, ОСОБА_4 - сестра померлого( а.с.89).
03 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про оформлення спадкових прав після смерті сина ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою державного нотаріуса цієї нотаріальної контори від 03 грудня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на земельну ділянку (а.с.21). 
24 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_6 . Заведено спадкову справу за №352/2020 ( а.с.90-109)
Проте, постановою державного нотаріуса цієї нотаріальної контори від 23 лютого 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки неможливо встановити коло спадкоємців спадкодавця ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та склад спадкового майна ( а.с.23-24).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , посилався на те, що він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а інша особа - батько померлого - ОСОБА_3 спадщину після смерті сина не прийняв, а відтак він (позивач) є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого батька і набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, які належали ОСОБА_6 на дату смерті.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року у справі № 335/5136/19 (провадження № 61-18942св20) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.
У справі, що переглядається, позивач звернулась до суду з позовом до Костянтинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання спадкоємцем в порядку спадкування за законом та визнання права на завершення приватизації земельної частки (паю). 
Проте із змісту позовних вимог і характеру відносин між учасниками справи, встановлених судом першої інстанції обставини справи, вбачається, що цей спір виник між  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який вважається таким, що прийняв спадщину, так як постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. 
Доказів на спростування вказаних обставин позивач не надав. 
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо не прийняття спадщини ОСОБА_3 та не звернення його із заявою про прийняття спадщини в межах спадкової справи №352/2020, відкритої 24 листопада 2020 року за заявою позивача, не заслуговують на увагу.
Позивач не пред`явив позовні вимоги до ОСОБА_3 , вказавши його третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, клопотання про залучення його до участі у справі як відповідача не заявив, натомість Костянтинівська сільська рада, за пред`явленими вимогами не є належним відповідачем. 
Враховуючи викладене колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду про відмову у задоволені позову у зв`язку з тим, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. 
Суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог з цих підстав, і таке є самостійною підставою для відмови у позові. 
Подібний висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18
Оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача, то суд першої інстанції немає права робити висновки та надавати оцінку по суті позовних вимог. 
За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Більш того, на думку колегії суддів, заявлена позивачем вимога про визнання його єдиним чи просто спадкоємцем в порядку спадкування за законом є зайвою, так як не є ефективним способом захисту порушених прав останнього. Обставини належності особи до певного кола спадкоємців встановлюються судом при дослідженні наданих стороною доказів, висновок про належність сторони до кола спадкоємців відображаються у мотивувальній частині рішення при вирішенні відповідного спору. 
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись ст. ст. 367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Ремешевським Євгеном Анатолійовичем залишити без задоволення, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2022 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                Ж.М. Яворська

Судді                                                                        Т.М. Базовкіна 

       Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2022 року.