Номер провадження: 22-ц/813/8133/22 
Справа № 496/2935/21
Головуючий у першій інстанції Пасечник М.Л.
Доповідач Полікарпова О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі
головуючого        судді                Полікарпової О.М.,
суддів:                                Базіль Л.В., Воронцової Л.П.,
за участю секретаря                Кузьміч Г.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Загарнюка Дениса Анатолійовича від імені ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 22 серпня 2022 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та визнання недійсними договорів,

встановив
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22 серпня 2022 року накладено арешт до ухвалення рішення по справі на будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які зареєстровані на праві власності за відповідачем у справі ОСОБА_1 
05 вересня 2022 року на електрону пошту Одеського апеляційного суду адвокатом Загарнюком Д.А. від імені ОСОБА_1 було направлено апеляційну скаргу на зазначену ухвалу, в якій скаржник просить її скасувати.
Доводи апеляційної скарги адвокат обґрунтував тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що:
- всупереч вимогам ст. 151 ЦПК України позивачем не обґрунтовано необхідності вжиття заходів забезпечення позову;
- заявлені позивачем вимоги є безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами. Так ОСОБА_1 є законним власником нерухомого майна, яке позивач не міг отримати у спадщину, так як спадкодавець ним розпорядилась за життя;
- обраний судом вид забезпечення позову суперечить зазначеній у клопотання позивача меті його застосування, в оскаржуваній ухвалі судом взагалі не зазначено підстав застосування саме такого заходу забезпечення позову, а також не вирішено питання зустрічного забезпечення.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Накладаючи арешт, суд першої інстанції виходив із співмірності застосованого забезпечення та наявності обґрунтованої підозри в порушеннях та діях сторони відповідача, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як суд дійшов його при неправильному застосуванні норм процесуального права.
Відповідно до положень ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п. 2 ч. 1 ст.150 ЦПК України позов може забезпечуватися забороною вчиняти певні дії.
Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, а саме у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому, та, усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.
Постановляючи ухвалу про задоволення вимог заявника та вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд повинен повно та всебічно дослідити матеріали справи, встановити всі обставини, які мають значення для вирішення відповідного питання, навести обґрунтовані мотиви, які можуть свідчити про існування загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в майбутньому. При цьому суд повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами, формуючи відповідні висновки щодо суті вимог заявника та приймаючи ухвалу щодо застосування/відмови в застосуванні відповідного заходу забезпечення позову.
Види забезпечення позову передбачені у частині 1 статті 150 ЦПК України, частиною 3 даної норми процесуального права встановлено вимогу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (постанова Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року).
Обставини, якими обґрунтовано позов, мають вказувати на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду та поновлення порушених чи оспорюваних прав.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, не здійснив їх юридичної оцінки та не виконав наведені вище вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі не можна визнати законним і обґрунтованим. В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції обмежився лише формальними висновками про те, що невжиття заходів до забезпечення позову може ускладнити виконання рішення. Оскаржувана ухвала містить посилання на наявність у провадженні Біляївського районного суду Одеської області зазначеної справи та подання представником позивача заяви про забезпечення позову, з викладом вимог цієї заяви із посиланням на ст. 149, 150 ЦПК України, п.4, 10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року. Жодної правової оцінки обставинам, на які посилався заявник при зверненні до суду із відповідною заявою, у порушення вимог ст.253-256 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції не містить.
Судом першої інстанції залишено поза увагою наступне.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження N 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження N 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".
Разом з тим, при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони його відчуження, суди не звернули уваги, що предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та визнання недійсними договорів. В разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому суд помилково вважав, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. 
Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі, тож висновок суду про невідповідність заходів забезпечення позову у виді арешту до заявлених позовних вимог є необґрунтованим. 
За таких обставин оскаржувана ухвала про накладення арешту на нерухоме майно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Поряд з цим, апеляційний суд вважає недоречними посилання скаржника на те, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, а саме посилання на те, що ОСОБА_1 є законним власником нерухомого майна, на законності спадкування якого наполягає позивач.
Так, апеляційний суд зауважує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Аналогічна правова позиція висловлена 02 вересня 2019 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 917/137/19 (ЄДРСРУ № 83958431).
Апеляційний суд звертає увагу, що предметом апеляційного розгляду є законність і обґрунтованість ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 22 серпня 2022 року про забезпечення позову, обґрунтованість якого під час вирішення питання щодо забезпечення позову не досліджувалось, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішувалось ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Щодо інших доводів апеляційної скарги. Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України (постанова КЦС ВС від 30.05.2019 року, справа № 456/2438/17). Буквально виходячи зі змісту п. 6 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, відповідно до якої заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і, серед іншого, повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, апеляційний суд зауважує, що за умови визнання необхідним застосування зустрічного забезпечення суд першої інстанції зобов`язав би заявника уточнити зміст заяви про зміну заходів забезпечення позову та вказати пропозиції щодо зустрічного забезпечення. В іншому випадку, якщо застосування зустрічного забезпечення не є необхідним, відповідна заява не потребує уточнення, оскільки відсутність відповідних пропозиції не впливає на вирішення питання щодо застосування заходу забезпечення позову. Відтак, вказані посилання апелянта відхиляються апеляційним судом.
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу скасовує з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

постановив
Апеляційну скаргу адвоката Загарнюка Дениса Анатолійовича від імені ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 22 серпня 2022 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та визнання недійсними договорів скасувати. 
В застосуванні заходів по забезпеченню позову відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Судді Одеського апеляційного суду                                 Полікарпова О.М.

Базіль Л.В.

Воронцова Л.П.