УХВАЛА

06 вересня 2022 року 
м. Київ

справа № 640/16205/20
адміністративне провадження № К/990/22715/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Усенко Є.А., розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2022 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Паливно-Енергетична компанія «Газ-Енерго» до ГУ ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
У С Т А Н О В И В:
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2022, позов задоволено.
18.08.2022 ГУ ДПС подало до Верховного Суду касаційну скаргу на вищезазначені судові рішення, в якій підставою касаційного оскарження зазначило пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Під час перевірки касаційної скарги встановлено, що вона не відповідає нормі пункту 4 частини другої статті 330 КАС, якою встановлено, що у касаційні скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац другий пункту 4 частини другої статті 330 КАС).
ГУ ДПС у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження  вказує пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС: суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми пункту 200.10 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК) та не врахували висновок Верховного Суду в постанові від 11.09.2020 у справі №640/5833/19.
Постанова Верховного Суду  від 11.09.2020, на яку посилається відповідач у касаційній скарзі, не може бути прикладом іншого правозастосування, оскільки правовідносини у справі  №640/5833/19 та у справі, що розглядається, не є подібними.
Так, предметом спору у справі №640/5833/19 є правомірність податкового повідомлення-рішення, яким до позивача застосовано штраф за порушення пункту 201.10 статті 201 ПК внаслідок реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку, встановленого абзацом чотирнадцятим пункту 201.10 статті 201 ПК. Застосувавши до встановлених судами попередніх інстанцій обставин у справі норми пункту 201.1 статті 201, пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК, Верховний Суд виснував, що порушення платником податку на додану вартість граничного строку реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної) в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для застосування до нього штрафу, за виключенням випадку порушення строку реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної), що не надається отримувачу (покупцю) товарів/послуг та складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою. Тобто, для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК, необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.
У справі ж №640/16205/20 відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість з тих підстав, що ТОВ «Паливно-Енергетична компанія «Газ-Енерго» у рядку 10.1 декларації з податку на додану вартість за січень 2020 року сформувало податковий кредит на суму ПДВ 4 160 734,00 грн, в тому числі, за рахунок податкових накладних, які зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних з товарною позицією 2701 (вугілля) на суму 3 663 561,35 грн. За висновком контролюючого органу, позивач включив до податкового кредиту суми ПДВ за податковими накладними, які зареєстровані з порушенням пункту 45 підрозділу 2 розділу ХХ ПК, відповідно до якого тимчасово, до 1 січня 2022 року, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання на митній території України вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702, 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД. У разі застосування зазначеної пільги норми пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу не застосовуються в частині товарів/послуг, необоротних активів, суми податку на додану вартість з вартості яких були включені до податкового кредиту у звітних (податкових) періодах, що передували періоду початку застосування пільги.
Застосувавши норми підпункту 17.1.4 пункту 17.1 статті 17, пунктів 30.1, 30.2, 30.3, 30.4, 30.9 статті 30 ПК, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що  використання податкової пільги є правом платника податку, а не його обов`язком. Жодною нормою ПК не визначено, що платник податку зобов`язаний автоматично користуватися податковою пільгою в разі неподання/несвоєчасного подання заяви про відмову від пільги.
Встановивши, що у всіх податкових накладних, отриманих позивачем від ТОВ «Озон-3000», відсутній запис «Без ПДВ», тобто, такі податкові накладні складені для операцій, що оподатковуються за ставкою ПДВ 20%, суди виснували про відсутність підстав для збільшення позивачу грошового зобов`язання з ПДВ.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи викладене, касаційна скарга ГУ ДПС підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження ухвалених у справі судових рішень.
Керуючись пунктом 4 частини другої статті 330, пунктом 4 частини п`ятої статті 332, статтею 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд  
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2022 повернути.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Є.А. Усенко