ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1278/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/1692/22 Категорія: Категорія: 310020000         	Піковський В.Ю. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       20 жовтня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.
за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення   Придніпровського  районного суду м. Черкаси від  25 липня 2022 року у справі за позовом   ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

У квітня 2022 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом. 
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 травня 2015 року.
Від цього шлюбу у них народилася дитина – ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею окремо від відповідача та перебуває на її повному утриманні. 
Вказує, що матеріальну допомогу на утримання доньки відповідач в добровільному порядку не надає. Тих грошових коштів, що несистематично надає відповідач не достатньо для утримання та виховання дитини. У неї та відповідача різний фінансовий бюджет, спільне господарство не ведеться, вони проживають окремо.
На час звернення до суду між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати свою неповнолітню доньку.
На підставі викладеного просить суд стягнути із відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 21 квітня 2022 року і до досягнення донькою повноліття з індексацією відповідно до закону. Витрати із сплати судового збору покласти на відповідача.
25 липня 2022 року позивач подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4  у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2022 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1  у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 квітня 2022 і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто  з ОСОБА_1 судовий збір у дохід держави в сумі 992 грн 40 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлені під час розгляду справи обставини, наявні та досліджені докази дають суду підстави для повного задоволення позовних вимог. Враховуючи позицію сторін, працездатність відповідача, його наміри та бажання утримувати спільну з позивачкою неповнолітню дитину, відсутність у суду доказів про неможливість відповідачем надавати кошти на утримання дитини, відсутність підтвердження фактів перерахування ним добровільно коштів щомісяця позивачеві в якості матеріального забезпечення їхньої спільної дитини, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у заявленому позивачкою розмірі, що є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, зазначено, що жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач та його представник до суду не надали. Розмір аліментів, який визначений позивачем, є мінімально гарантованим розміром аліментів, який передбачено чинним сімейним законодавством
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважаючи його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково, визначивши розмір аліментів, які підлягають стягненню із відповідача на утримання неповнолітньої дочки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/8 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що визначений позивачем до стягнення розмір аліментів є завеликим, так як позивачем та в подальшому і судом не враховано та не вказано ряд обставин, які впливають на розмір аліментів, які може та повинен за законом сплачувати відповідач при таких обставинах, а саме, обгрунтовуючи розмір аліментів, які позивач просить стягнути із відповідача зазначає, що він є працездатний, отримує дохід, що дозволяє йому утримувати нову сім`ю, його стан здоров`я дозволяє працювати, тому може сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі.
Вказує, що матеріальне становище відповідача, який працює головним спеціалістом в Управлінні ДМС в Черкаській області, в період із січня 2021 року по травень 2022 року був не стабільним, зокрема в період із жовтня 2021 року по березень 2022 року , він за сімейними обставинами перебував у відпустці по догляду за дитиною.
Також посилається на те, що у нього на утриманні перебуває ще одна дитина, син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також непрацездатні батьки, які є інвалідами , тяжко хворіють, та яким він постійно надає матеріальну допомогу.
Судом залишено поза увагою майже всі надані відповідачем докази щодо непрацездатних батьків відповідача, їхнього стану здоров`я, не було судом надано оцінки цим доказам. Також судом не досліджено зібрані докази щодо його матеріального становища та наявності інших дітей.
Звертає увагу апеляційного суду, що він не відмовляються від утримання доньки ОСОБА_6 , однак визначений позивачем розмір, вважає, занадто.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
       Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає даним вимогам закону.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, що сторони по справі на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.05.2015 року по справі №711/3219/15, яке набрало законної сили 02.06.2015 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , зареєстрований 25 серпня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 1408 – розірвано (а.с.8).
Сторони мають неповнолітню дитину, дочку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 07.04.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №383 (а.с.4). Батьком дитини записаний відповідач. Спору щодо батьківства між сторонами немає.
Судом також встановлено, що сторони разом не проживають і їх спільна дитина проживає із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 і є зареєстрованою за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про склад сім`ї виданою головою правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «95».
Зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями наданими з відділу реєстрації місця проживання (а.с.11).
Також судом встановлено, що на утриманні відповідача знаходиться неповнолітній син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданий 14.06.2019 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 1180. Батьком дитини записаний відповідач.
Між сторонами у справі виникли правовідносини щодо утримання неповнолітньої доньки, яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні.
       Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
       Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
       Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
       За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
       Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність    у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування   у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Згідно з частинами другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем не заперечується факт необхідності надання допомоги на утримання своєї неповнолітньої доньки, про те він не погоджується із розміром частки, яка визначена судом першої інстанції.
Визначаючи частку заробітку (доходу) батька дитини – ОСОБА_1 , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд першої інстанції виходив із позиції сторін, врахуванням стану здоров`я та матеріального становище платника аліментів, його намірів та бажання утримувати  спільну з позивачем неповнолітню дитину, відсутність доказів про неможливість відповідачем надавати кошти на утримання дитини, відсутність підтвердження фактів перерахування ним добровільно коштів щомісяця позивачеві в якості матеріального забезпечення їхньої спільної дитини, принцип рівності прав та обов`язків  батьків щодо дітей, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, отримує офіційних дохід, будь-яких відомостей щодо наявності захворювань у відповідача немає, також судом враховано, що у відповідача є непрацездатні батьки.
       Також судом встановлено, що спільна дитина сторін проживає із позивачем та перебуває на її утриманні.
Доводи апелянта в апеляційній скарзі, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, які є інвалідами , тяжко хворіють, та яким він постійно надає матеріальну допомогу не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки як вбачається із матеріалів справи його батьки дійсно є пенсіонерами та отримують пенсію. Також відповідачем не надано належних доказів надання матеріальної допомоги батькам.
Також не варті уваги посилання апелянта в апеляційній скарзі, що у нього на утриманні перебуває ще одна дитина, син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження надання матеріальної допомоги чи з нього проводяться стягнення на користь цієї дитини, а також відсутні дані про те, що його син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає із відповідачем та знаходиться на його утриманні.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, суд першої інстанцій, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір відповідає положенням частини п`ятої статті 183 СК України. 
При цьому матеріали справи не містять належних доказів матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що останній не має можливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції, а саме 1/4 частини від усіх видів доходів.
Крім того, слід зазначити, що сторони не позбавлені можливості в подальшому звернутися до суду із позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України ( ст. 192 СК України).
Відповідно до пункту 1 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення  Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2022 року  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді :