Справа № 466/870/22                                Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І. 
Провадження № 22-ц/811/2153/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       13 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Ніткевича А.В. 
                                               суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Моторно (транспортного) страхового бюро України на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 липня 2022 року в складі судді Ковальчука О.І. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) Страхового Бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,-
встановив:
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Вимоги обгрунтунтовані тим, що 25.08.2021 о 01:49 хв. у м. Львові на перехресті вул. Шептицьких – пл. Св. Юра, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Mercedes Benz E 270», реєстраційний номер НОМЕР_1 виїхав на регульоване перехрестя з пл. Св. Юра – вул. Шептицьких на заборонений червоний сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем «Dacia Logan» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який в свою чергу рухався на зелений сигнал світлофора. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 8.7 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 16.11.2021 у справі №466/8108/21, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищевказаного ДТП та накладено на нього штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та судовий збір. 
Постанова набрала законної сили 16.12.2021.
Згідно реєстрів страхових полісів МТСБУ, у винуватця ДТП ОСОБА_2 відсутній поліс ОСЦПВ та вимоги позивача про відшкодування шкоди на ремонт автомобіля не задоволені.
Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) разом з Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), посилює контроль за дотриманням страховиками-членами МТСБУ законодавства в частині дотримання строків здійснення виплат страхових відшкодувань за договорами обов`язкового страхування відповідальності автовласників.
Відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо страховики порушують цю норму закону, страхувальник та\або потерпілий у ДТП може звернутися за захистом своїх прав як до МТСБУ, так і до Нацкомфінпослуг з відповідною заявою.
Просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України суму завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 43226,48 грн., моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 3200 грн, 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір в розмірі 992,40 гривень.
Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 липня 2022 року позов задоволенои частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України в користь ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 43226,48 грн. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 , Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України в користь ОСОБА_1 в рівних частинах 992,40 грн. сплаченого судового збору та витрати за проведення експертизи у розмірі 3200 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 , Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України в користь ОСОБА_1 в рівних частинах витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. 
Рішення суду оскаржив відповідач Моторне (транспортне) страхову бюро України, вважає рішення незаконним та необґрунтованим, зазначає, що жоден із аргументів, які були зазначені МТСБУ не були враховані судом.
В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту з врахуванням зносу пошкодженого транспортного засобу «Dacia Logan» реєстраційний номер НОМЕР_2 , з врахуванням ПДВ становить 43226,48 грн.
Відповідно до п. 36.2. ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.
Висновок незалежної оцінки вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу не є підставою для виникнення податкових зобов`язань, пов`язаних з наданням послуг щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуг з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ.
Таким чином, у випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, або проведення його особою, яка не є платником ПДВ, податкові зобов`язання не виникають, що узгоджується із ч. 2 чт. 1192 ЦК України.
Разом з цим, доказів, які б свідчили про факт проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на станції технічного обслуговування, позивачем не надано.
Також звертає увагу на те, що законом визначено лише два випадки виплати потерпілій особі моральної шкоди страховиком, однак жоден із них не відповідає обставинам даної справи, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність таких позовних вимог до МТСБУ.
Вважає, що витрати за проведення оцінки не можуть бути віднесені до судових витрат, оскільки звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту не є висновком експерта.
Крім цього, покликається на те, що ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає солідарної відповідальності заподіювача шкоди та МТСБУ, при цьому договірні відносини між ОСОБА_2 та МТСБУ відсутні.
Також, не погоджується, із рішенням суду в частині розподілу судових витрат.
Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 липня 2022 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Розподілити судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Разом з цим, згідно із ч. 1ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що транспортний засіб під керуванням відповідача ОСОБА_2 , а саме: автомобіль марки «Mercedes Benz E270», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був застрахований.
При цьому, зазначив, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК).
Факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
Поряд з цим, врахувавши позицію згідно якої МТСБУ відшкодовує шкоду заподіяну у ДТП потерпілому незастрахованим ТЗ винуватця ДТП, суд дійшов висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП транспортному засобу сума у розмірі 43226,48 грн, яку стягнув солідарно з відповідачів.
Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, врахувавши засади розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 20000,00 гривень є завищеним, однак з врахуванням обставини по справі, відшкодування моральної шкоди у сумі 4000,00 гривень є достатнім та обґрунтованим, при цьому таку суму стягнув теж солідарно з відповідачів.
Також суд вирішив питання судових витрат та стягнув з відповідачів у рівних частинах судовий збір, витрати за проведення експертизи та витрати на правову допомогу.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.
Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Таким чином, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За фактом завдання шкоди виникає деліктне зобов`язання, яке припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
При цьому, регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Колегія суддів виходить з того, що деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди, натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.
Якщо потерпілий одержав відшкодування від завдавача шкоди у розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
В свою чергу, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування».
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу  України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). 
Відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки (п. 1.12 ст. 1 цього закону).
Судом встановлено такі юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.
25.08.2021 о 01.49 год. у м. Львові на перехресті вул. Шептицьких-пл. Св. Юра, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Mercedes Benz E270, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на регульоване перехрестя з пл. Св. Юра – вул. Шептицьких на заборонений червоний сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем Dacia Logan реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 який рухався на зелений сигнал. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі отримали механічні ушкодження.
Водії здійснювали керування транспортними засобами на відповідній правовій підставі, як це вимагають ПДР (п.п. 2.1, 2.2). 
Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 16.11.2021 (справа №466/8108/21) відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 6).
Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25.08.2021, а також вина відповідача  ОСОБА_2  у цій дорожньо-транспортній пригоді, визначені у постанові Шевченківського районного суду м.Львова від 16.11.2021, відтак в силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.
Цивільно-правова відповідальність автомобіля позивача «Dacia Logan» реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована у ПАТ «СК «Українська страхова група», відповідно до Договору №ЕР-201199085 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.09.2020.
При цьому, на момент скоєння вищевказаної ДТП, транспортний засіб під керуванням відповідача ОСОБА_2 , а саме: автомобіль марки «Mercedes Benz E270», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був застрахований.
Цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Саме склад адміністративного чи кримінального правопорушення є тим юридичним фактом який породжує правовідносини між порушником і потерпілим та створює певні правомірні вимоги потерпілого та обов`язки порушника відшкодувати шкоду завдану протиправними діями.
Звертаючись із позовними вимогами, позивач зазначав, що у винуватця ДТП ОСОБА_2 відсутній поліс обов`язкового страхування, тому матеріальну шкоду остриману у наслідок такого просив стягнути з нього та Моторно (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), а також моральну шкоду.
Колегія суддів виходить з того, що до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Далі Закон № 1961-IV). 
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).
Стаття 4 цього закону визначає суб`єктів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності,  чинного на території України.
Згідно із статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.
Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.
Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Наведені правові норми встановлюють обов`язок особи, як водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди.
Метою такого обов`язку є надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди і запобігти необґрунтованим виплатам.
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Як зазначалося вище, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 станом на момент вчинення спірного ДТП не була застрахована.
Порядок регламентних виплат з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ встановлений ст. 41 Закону.
Так, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (ст. 41 п. 40.1. а) Закону № 1961-IV).
08.09.2021 ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 9).
Будь яка відповідь МТСБУ з приводу поданої ОСОБА_3 заяви про виплату страхового відшкодування у матеріалах справи відсутня, при цьому із відзиву на позовну заяву слідує, що МТСБУ дійшло висновку про те, що на момент звернення із заявою ОСОБА_3 не мав права на відшкодування шкоди заподіяної пошкодженням транспортного засобу, за наявності підстав вважати, що ДТП від 25.08.2021 є страховим випадком.
Так, стаття 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування.
Зокрема, відповідно до п.п. 37.1.3, 37.1.4, п. 37.1 ст. 37 цього закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, а також неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови, а незадовільне фінансове становище страховика (МТСБУ) не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Визнаючи незаконною відмову МТСБУ у задоволенні заяви про відшкодування шкоди позивач звернувся з вимогою про стягнення такої у судовому порядку.
З матеріалів справи вбачається, що 16.09.2021 ОСОБА_1 уклав договір про проведення незалежної експертної оцінки транспортного засобу із ФОП ОСОБА_4 (а.с. 11).
Згідно Акту огляду транспортного засобу (КТЗ) від 23.09.2021 зазначено назву деталей та опис пошкодження (а.с. 20-33).
Відповідно до Звіту про оцінку вартості відновлюваного ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу від 01.10.2021 № ФС-149, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_2 заподіяна у ДТП 25.08.2021, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого ТЗ становить 43226,48 грн., без урахування ПДВ 39970,4 грн. (а.с.12-17).
У матеріалах справи наявна ремонтна калькуляція (а.с. 15-19).
Наведені вище положення ст. 22 п. 22.1., ст.ст. 29, 30 Закону № 1961-IV прямо передбачають необхідність оцінки завданої транспортному засобу шкоди, зокрема, і визначення коефіцієнта його фізичного зносу, в порядку, встановленому законодавством, необхідність із цією метою огляду пошкодженого транспортного засобу аварійним комісаром, експертом, оцінювачем і вказують на можливість відшкодування лише оціненої таким порядком майнової шкоди.
Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів); особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна (. 33.3 ст. 33 Закону).
У разі оформлення працівниками відповідного підрозділу Національної поліції відповідних документів про дорожньо-транспортну пригоду вони також встановлюють та фіксують необхідні відомості щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності учасників цієї пригоди і сприяють представникам страховиків (МТСБУ) у проведенні огляду місця дорожньо-транспортної пригоди і транспортних засобів, причетних до неї (п. 33.4. ст. 33 Закону).
Страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа; якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально (п. 33-1.1 ст. 33-1 Закону).
При цьому, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди; у такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження), для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники; страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти (п. 34.2. ст. 34, п. 34.3 ст. 34, п. 34.4. ст. 34 Закону).
Також МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону (п. 40.3. ст. 40 Закону).
При цьому, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач МТСБУ скористалося правом залучити аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків чи докази того, що таке право не було забезпечене.
За наведених обставин колегія суддів приходить переконання про те, що вартість вартість відновлювального ремонту автомобіля «Dacia Logan» реєстраційний номер НОМЕР_2 заподіяна у ДТП 25.08.2021 визначена у належний спосіб, відтак керується Звітом про оцінку вартості відновлюваного ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу від 01.10.2021 № ФС-149, який жодним чином не спростований, іншого розрахунку суду не представлено.
За змістом ст. 36 п. 36.2. Закону № 1961-IV, страхове відшкодування (регламентна виплата) здійснюється страховиком (МТСБУ) за наслідками узгодження з потерпілим розміру цього відшкодування (виплати), страховик (МТСБУ) зобов`язаний здійснити виплату в разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, сума виплати має відповідати розміру оціненої шкоди (залежно від конкретних обставин – з урахуванням ПДВ чи без такого), а без проведення експертизи чи оцінки страховик має право здійснювати виплати лише в разі, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Зокрема, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
З врахуванням того, у матеріалах справи відсутні докази про те, пошкоджений автомобіль «Dacia Logan» реєстраційний номер НОМЕР_2 відремонтований на відповідній станції СТО, при цьому відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, колегія суддів знаходить підставними доводи апеляційної скарги про те, що сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, оскільки у такому випадку податкові зобов`язання не виникають.
Таким чином, вартість відновлювального ремонту, яка підлягає стягненню на користь позивача дорівнює 39970,4 грн., тобто за мінусом ПДВ.
При цьому, оскільки така сума не виходить за межі ліміту відповідальності страховика (МТСБУ) весь розмір такої необхідно стягнути із відповідача МТСБУ (п. 9.2 ст. 9 Закону).
У цьому контексті колегія суддів погоджується із тим, що ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено солідарного обов`язку страховика та винної особи по відношенню до потерпілого.
В свою чергу, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
За загальним правилом, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).
Таким чином, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
До відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносить моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
При цьому, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійсно визначено лише два випадки відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна потерпілому, страховиком, а саме з підстав визначених ст. 26-1 та п. 27.3 ст. 27, які на спірні правовідносини не поширюються.
Таким чином, слідуючи принципу диспозитивності та зважаючи на те, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 липня 2022 року відповідачем ОСОБА_2 не оскаржується, а МТСБУ спростовано висновок суду з приводу наявності підстав відшкодовувати ним моральну шкоду позивачу, при цьому відповідна моральна шкода (розмір) встановлена та констатована судом першої інстанції, тому таку у повному розмірі необхідно стягнути із відповідача ОСОБА_2 .
У цьому контексті колегія суддів враховує, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Види судових витрат визначені ст. 133 ЦПК України.
До таких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що витрати за проведення оцінки не можуть бути віднесені до судових витрат, оскільки звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту не є висновком експерта, не заслуговують на увагу, оскільки прямо суперечать закону.
Зокрема, ФОП ОСОБА_4 є спеціалістом у сфері оцінки дорожніх транспортних засобів (а.с. 33).
Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Таким чином, колегія суддів враховує те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача ОСОБА_1 у даній справі представляв адвокат Винниченко М.П. на підставі договору про надання правової допомоги від 24.01.2022, також у матеріалах справи наявний ордер на представництво серія ВС № 1061267 (а.с. 35, 92).
Стороною позивача додано до матеріалів справи Акт приймання наданих послуг від 18.07.2022, в якому міститься детальний опис робіт (наданих послуг) (а.с. 91).
Зокрема, сторони договору домовилися, що участь у судових засіданнях та ведення справи у суді, подання клопотань та відстеження руху справи у суді вартуватиме 4000 грн., крім цього, вивчення та аналіз матеріалів справи, готування позовної заяви та пакуту документів теж становитиме 4000 грн, тобто у підсумку вартість правової допомоги, яка надана адвокатом становитиме 8000 грн.
Про таку ж суму витрат на правову допомогу зазначено позивачем і у позовній заяві.
При цьому, заперечуючи позовні вимоги представник МТСБУ, на переконання колегії суддів, підставно заперечує розмір судових витрат на правову допомогу, зокрема звертає увагу на участь представника позивача у судових засіданнях та неспівмірність розміру витрат на правову допомогу із переліком виконаних робіт.
Із матеріалів справи дійсно вбачається, що у суді першої інстанції дана справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження та як встановлено колегією суддів у справі відбулося лише одне судове засідання, яке тривало 20 хв, відтак 4000 грн, як розмір судових витрат ведення справи у суді першої інстанції є безпідставним та невиправдано завищує загальний розмір витрат на правову допомогу, що не відповідає критерію співмірності наданих послуг та спірним правовідносинам.
Іншими словами, колегія суддів приходить переконання про те, що розмір судових витрат на правову допомогу необхідно зменшити з 8000 грн. до 4000 грн., що відповідатиме критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, які стягнути у рівних частинах із відповідачів.
У цьому контексті, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі врегулювання спірних правовідносини (тобто тих, які, з врахуванням принципу диспозитивності є предметом даного спору) у досудовому порядку, підстави для стягнення у примусовому порядку, зокрема і витрат на правову допомогу, були б відсутні.
Також колегія суддів враховує те, що згідно правової позиції Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати на професійну правничу допомогу, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до п. 4. ч. 1, п. 2. ч. 2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, скасувавши та змінивши оскаржуване рішення у відповідних частинах.
Враховуючи зазначені обставини та висновки, підстави для перерозподілу судових витрат за наслідками апеляційного розгляду, відсутні.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України – задовольнити частково. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 липня 2022 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 , Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України на користь ОСОБА_1  суми завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 43226,48 грн. та моральної шкоди у розмірі 4000,00 грн. –скасувати.
Ухвалити у цій частині нове рішення, яким такі вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України на користь ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 39970 (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят) гривень 40 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень).
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 липня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 , Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України на користь ОСОБА_1 в рівних частинах витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень) змінити зменшивши розмір таких витрат до 4000,00 грн. (чоти тисяч гривень).
У решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 13 грудня 2022 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк