УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2022 року
м. Київ
справа № 404/1005/22
провадження № 51-2356 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_3
суддів                        ОСОБА_4 ОСОБА_5, 
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката                  ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 травня                    2022 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 26 липня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020120020004868, щодо
ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя                     АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 травня 2022 року                  ОСОБА_1 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
До набрання вироком законної сили йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято його під варту негайно в залі судового засідання.
Строк відбуття покарання визначено обчислювати з 30 квітня 2022 року.
Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28 серпня по 18 вересня 2020 року.
Вирішено питання щодо долі арешту, речових доказів та процесуальних витрат                                  у кримінальному провадженні.
Указаним вироком також засуджено ОСОБА_2 , питання про законність і обґрунтованість судових рішень щодо якого в цій касаційній скарзі не порушується.
Як убачається з вироку суду, 28 серпня 2020 року о 22:40 ОСОБА_2 і ОСОБА_1 разом з особою, кримінальне провадження щодо якої виділено в окреме провадження, рухаючись на автомобілі ВАЗ-21051, д/н НОМЕР_1 , по просп. Університетському в                     м. Кропивницькому, помітили храм Преподобного Афанасія Афонського Управління Кіровоградської єпархії Української Православної Церкви. В цей момент у них виник умисел на таємне викрадення майна з указаного храму. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_2 з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, впевнившись, що за ними ніхто не спостерігає, діючи узгоджено з ОСОБА_1 , який залишився в автомобілі спостерігати за навколишньою обстановкою, умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань невстановленим предметом віджали металопластикове вікно, після чого проникли до приміщення храму і звідти таємно викрали майно, а також грошові кошти в сумі 7208,75 грн, заподіявши зазначеному Управлінню матеріальну шкоду на загальну суму 123 101,68 грн.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 26 липня 2022 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_2 і його захисника ОСОБА_7 та захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 травня 2022 року щодо ОСОБА_1 і                   ОСОБА_2 - без змін.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності винуватості засудженого ОСОБА_1 , просить змінити судові рішення щодо нього в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, застосувати до засудженого положення ст. 75 КК, звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік,                                      із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи в касаційній скарзі та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі                                               - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, і правильність кваліфікації його дій             у касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Доводи захисника щодо невідповідності призначеного засудженому ОСОБА_1 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості колегія суддів уважає необґрунтованими. 
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару,                                          а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
З огляду на указану мету й вищезазначені принципи покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність                       в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції,                 а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
За правилами ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи засудженому ОСОБА_1 покарання, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дотримався наведених вимог кримінального закону, зважив усі обставини кримінального провадження, в тому числі й тяжкість вчиненого злочину, позицію ОСОБА_1 , дані про його особу, який за місцем мешкання характеризується позитивно, раніше не судимий, відсутність обставин, які пом'якшують та обтяжують покарання.
Беручи до уваги наведені обставини, місцевий суд обґрунтовано призначив засудженому ОСОБА_1 покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі та наближене до мінімальних меж санкції вчиненого злочину, і вмотивував своє рішення.
При цьому місцевий суд не вбачав правових підстав для застосування статей 69, 75 КК, оскільки саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім.
Підстав уважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість немає. 
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам захисника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок місцевого суду в частині призначеного покарання засудженому ОСОБА_1 без змін.
Погоджуючись із вироком місцевого суду, апеляційний суд, узяв до уваги усі встановлені в сукупності судами обставин справи та дані про особу засудженого, зазначив про дотримання вимог статей 50, 65 КК, оскільки вказане покарання з огляду на його вид та розмір є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_1 та попередження нових злочинів.
Крім того, суд обґрунтовано відхилив твердження захисника щодо можливості призначення засудженому ОСОБА_1 покарання з урахуванням ст. 75 КК, оскільки матеріалами кримінального провадження підтверджено, що останній не визнав усіх обставин кримінального правопорушення, вину не визнав, не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, а формальна вказівка на визнання своєї винуватості в судових дебатах, на думку суду, не узгоджується з мотивами стосовно визначення щирого каяття. 
Колегія суддів уважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК,             є законною та обґрунтованою, і погоджується з наведеними в ній висновками про законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначеного засудженому ОСОБА_1 покарання.
Обставини, на які посилається в касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, не є безумовними і достатніми для зміни оскаржуваних судових рішень.
Отже, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом і залишене без змін судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_1 , попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав уважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, Суд не вбачає.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги захисника немає. 
Що стосується посилань захисника незаконність ухвал місцевого суду від 16 березня 2022 року, то ці судові рішення відповідно до ст. 424 КПК не є предметом перевірки в суді касаційної інстанції.
Ураховуючи викладене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 травня 2022 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 26 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_3                                  ОСОБА_4                            ОСОБА_5