КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
       Справа № 756/1448/20                                         Головуючий у 1 інстанції: Шевчук А.В.
 Провадження № 22-ц/824/10496/2022                              Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 жовтня 2022 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                   Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,
секретар                                        Шевченко Т.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баранець Алла Миколаївни, про розірвання договору довічного утримання, скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування заборони та визнання права власності на квартиру,-
 
в с т а н о в и в:
 
В січні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баранець А.М., про розірвання договору довічного утримання, скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування заборони та визнання права власності на квартиру. Зазначала, що 29.03.2017 року між нею та відповідачем у справі був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого вона передала у власність ОСОБА_2 належну їй квартиру АДРЕСА_1 , а остання зобов`язалась довічно фінансово утримувати її, тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення її життєвих потреб. Сторони домовились, що грошове утримання складається з первинного одноразового платежу у розмірі 120 000 грн. та щомісячних платежів у розмірі 1000 грн. ОСОБА_2 також зобов`язалася щомісяця разом з щомісячним грошовим утриманням, сплачувати комунальні послуги за квартиру, а саме, послуги по утриманню будинку, плату за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання та електроенергія до 150 кВт.год, абонентську плату за телефон, радіоточку, за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплату домофона. Відповідно до п. 8 договору сторони погодили, що сума грошового щомісячного утримання підлягає індексації. З моменту укладення договору  ОСОБА_2 майже не спілкувалася із нею, лише формально надавала визначену фінансову допомогу та грошові перекази на оплату комунальних послуг, які вона сплачувала самостійно. Такий стан речей її влаштовував, але 27.06.2019 року, коли вона отримала перелам стегнової кістки і стала обмеженою у пересуванні. На її пропозицію про необхідність додаткового, фактичного догляду, придбання продуктів та їжі 03.07.2019 року ОСОБА_2 відвідала її у лікарні та передала 8000 грн. в рахунок оплати наступних місяців фінансового утримання за договором, не пропонуючи іншої допомоги. Оскільки ОСОБА_2 не погодилась на її пропозицію розірвати договір довічного утримання, вона ініціювала питання про внесення змін до даного договору до кінця 2019 року та просила сплатити додаткові витрати, в тому числі, на лікування і поточний ремонт квартири, а також збільшити розмір щомісячного утримання хоча б до 6 000 грн. ОСОБА_2 відмовилась змінити умови договору, а до їх виконання підходить вибірково та безвідповідально, свідомо перераховує кошти до поштового відділення у якому позивачка їх фізично не має можливості отримати, або ж без узгодження із нею переоформляє на себе договори щодо виконання комунальних послуг та самостійно їх оплачує, що тягне подвійну оплату. На думку позивачки в даному випадку  мають місце істотні порушення умов договору довічного утримання зі сторони ОСОБА_2 , оскільки вона була позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору з відповідачкою. 
Позивачка ОСОБА_1 просила розірвати укладений 29.03.2017 року з ОСОБА_2 договір довічного утримання; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баранець А.М. про державну реєстрацію за ОСОБА_2 прав та їх обтяжень, індексний номер 34518505 від 29.03.2017 14:58:35, щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баранець А.М.заборону, зареєстровану в реєстрі за №238, зареєстровану в реєстрі для заборон за №1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року в позові  ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення  позову. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки її листам, які адресовані відповідачці, з прохання допомогти та зміни умов договору у зв`язку з отриманою травмою, проведеною операцією та потребою у сторонньому догляді. Суд  також не визначився з підставами позову та доданими доказами. Він  вирішив справу відповідно до ст. 651 ЦК України, хоча правовою підставою позову вона визначала ч. 2 ст.749 ЦК України, якою визначено, що якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.
В судове засідання  ОСОБА_1 , її представник, а також приватний нотаріус  Київського міського нотаріального округу Баранець А.М. не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29.03.2017 року між  ОСОБА_1  (відчужувач) та ОСОБА_2  (набувач) був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анциферовою А.М., зареєстрований у реєстрі за №237 .
Згідно з умовав договору ОСОБА_1  передала у власність ОСОБА_2   квартиру АДРЕСА_1 , а остання в свою чергу зобов`язалась довічно фінансово утримувати  ОСОБА_1 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення її життєвих потреб. Сторони домовились, що грошове утримання складається з первинного одноразового платежу у розмірі 120 000 грн. та щомісячних платежів у розмірі 1000 грн. Сторони домовились, що щомісячне грошове утримання буде надаватися відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку.
Також, ОСОБА_2 зобов`язалася щомісяця разом з щомісячним грошовим утриманням або окремо сплачувати комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_1 - послуги ЖЕК по утриманню будинку, плату за користування природним газом, теплопостачання, гаряче та холодне водопостачання до 4 куб.м. та електроенергію до 150 кВт.год, абонентську плата за телефон, радіоточку, за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплату домофона (а.с. 56-57 т. 1).
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову  ОСОБА_1    .
Колегія судді не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами ч.ч.1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України визначено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.
Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України визначає, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.
Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договору довічного утримання від 29.03.2017 року ОСОБА_2   зобов`язалась довічно фінансово утримувати  ОСОБА_1 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення її життєвих потреб у вигляді   одноразового платежу у розмірі 120 000 грн. та щомісячних платежів у розмірі 1000 грн., а також   разом з щомісячним грошовим утриманням або окремо сплачувати комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_1 . Сторони у договорі довічного утримання встановили вичерпний перелік обов`язків набувача щодо відчужувача. У п. 10, п. 11 договору відчужувач засвідчила, що визначене сторонами щомісячне грошове утримання є достатнім для матеріального забезпечення відчужувача для задоволення його життєвих потреб та не потребуватиме подальшого перегляду. При надходженні грошового переказу на поштове відділення за місцем проживання відчужувача коштів відповідно до п.п. 7, 8 цього договору, зобов`язання набувача за цим договором за відповідний місяць вважаються виконаними в повному обсязі.
Договором не визначено зобов`язання набувача забезпечувати догляд та лікування відчужувача.
Відповідно до п. 14 договору довічного утримання сторони визначили, що   істотними умовами договору вважатимуться щомісячні платежі, первинний грошовий платіж та довічне право на проживання відчужувача у вказаній квартирі. Разом з правом проживання в квартирі, відчужувач приймає на себе обов`язок її зберігання та підтримання в належному стані. Відчужувач несе повну відповідальність за шкоду спричинену його діями третім особам а процесі використання квартири для свого проживання.
Пунктом 15  договору довічного утримання визначено, що він може бути розірваний за згодою сторін, у випадку невиконання його істотних умов.
Як встановлено судом, ОСОБА_2  виконувала свої зобов`язання щодо сплати ОСОБА_1 одноразового платежу у розмірі 120 000 грн. та щомісячних платежів у розмірі 1000 грн.
Позивачка ОСОБА_1 не обґрунтувала підстав та не надала належних та допустимих доказів невиконання або неналежного виконання ОСОБА_2   умов договору довічного утримання. 
 Навпаки, у позові ОСОБА_1 зазначила, що її влаштовувало утримання, яке надавала ОСОБА_2 , разом з тим, для неї все змінилося, коли вона 27 червня 2019 року зламала стегно лівої ноги, у зв`язку з чим була змушена проходити тривале і вартісне лікування та реабілітацію.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала положеннями   ст.   652 та ч. 2 ст. 749 ЦК України.
Статтею 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Частиною 2 ст. 749 ЦК України визначено, що якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.
Обґрунтовуючи наявність підстав для розірвання договору довічного утримання, позивачка ОСОБА_1  зазначила, що у зв`язку з переломом ноги 27 червня 2019 року, вона перенесла операцію та тривалий час була обмежена у пересуванні. Вона звернулася до ОСОБА_2   і повідомила про всі ці обставини та про те, що їй буде потрібно додаткове утримання у вигляді фактичного догляду, придбання продуктів. 03 липня 2019 року ОСОБА_2   відвідала її в лікарні та передала їй під розписку 8000,00 грн. в рахунок оплати наступних восьми місяців її фінансового утримання. При цьому від надання іншої допомоги ОСОБА_2  відмовилася, пославшись на те, що надання такої допомоги не передбачено договором. 09 грудня 2019 року вона направила на адресу  ОСОБА_2 лист, в якому просила внести зміни до договору довічного утримання шляхом доповнення договору новими зобов`язаннями по догляду, зокрема прибирання квартири, прання білизни, миття посуду, виносу сміття та приготування їжі, та збільшення щомісячного фінансування хоча б до 6000 грн. ОСОБА_2 не погодилась на внесення відповідних змін до договору, у зв`язку з чим вона прийняла рішення про необхідність розірвання договору в судовому порядку.
Разом з тим, вказані позивачкою обставини не є підставою для розірвання договору довічного утримання згідно вказаних норм матеріального права. 
Частина 2 ст. 749 ЦК України   не визначає підстав для розірвання договору довічного утримання, а лише регламентує питання визначення обов`язків набувачем за договором довічного утримання та вирішення спорів щодо виконання договору якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду.
Як було зазначено, позивачкою не було доведено підстав для розірвання договору, визначених ст. 755 ЦК України.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог   ОСОБА_1 про розірвання  договору довічного утримання, укладеного 29.03.2017 року з ОСОБА_2 .
Відповідно, у суду також були відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 , про скасування рішення приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Баранець А.М. про державну реєстрацію за ОСОБА_2 прав та їх обтяжень, індексний номер 34518505 від 29.03.2017 14:58:35, щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; та скасування заборони, накладеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баранець А.М., зареєстровану в реєстрі за №238, зареєстровану в реєстрі для заборон за №1.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального права.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
  
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2022 рокубез змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 26 жовтня 2022 року. 

Суддя-доповідач                                                     Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                           Гуль В.В.
 
                                                                            Матвієнко Ю.О.