КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа № 752/25846/21                                           Головуючий у І інстанції - Шевченко Т.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/8788/2022       Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.

                                                                ПОСТАНОВА
                                                           ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
27 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Головуючого Гуля В.В.,
суддів  Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,
за участю секретаря  Линок В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа-Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про припинення кредитного договору, застави та обтяження,-
 
                                                           встановив:
Ужовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила:
- визнати припиненими правовідносини за кредитним договором № 014-189-КА від 16.05.2007 року, укладеним між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 ;
- визнати припиненими правовідносини за договором застави № 014-189-ЗА від 16.05.2007 року, укладеним між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 ;
- визнати припиненим приватне обтяження застави рухомого майна, а саме: транспортний засіб-автомобіль легковий «MitsubishiPajeroSport 3.0-L-R», номер об?єкта: НОМЕР_2, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , зареєстрованого у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 16.05.2014 року за № 14357039, (тип реєстрації - поточна, тип обтяження - застава рухомого майна, підстава - передавальний акт серія та номер: б/н від 15.10.2019 року, видавник: комісія для проведення реорганізації Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», договір застави 014-189-ЗА від 16.05.2007 року, АТ «Укрсоцбанк», обтяжувач - АТ «Альфа-Банк», код: 234947714, боржник - ОСОБА_1 ; та вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, реєстраційний запис про об?єкт обтяження за № 14357039 від 16.05.2014 року.
В обґрунтування позову зазначав про те, що 16.05.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту на купівлю автотранспортного засобу № 014-189-КА, за умовами якого банком надано позичальнику кредит у розмірі 35 625 швейцарських франків. В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором, між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено договір застави № 014-189-ЗА, за умовами якого позивач передала в заставу банку транспортний засіб марки «MitsubishiPajeroSport 3.0-L-R», номер об?єкта: НОМЕР_2, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 .
У зв?язку із неналежним виконанням зобов?язань позивача за кредитним договором, АТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 16.05.2007 року у сумі 18 937 швейцарських франків 97 сантимів, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становило 249 350,94 грн.
17.10.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Говоровим П.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 57065097, у зв?язку із повним виконанням судового рішення та відсутністю боргу.
В подальшому АТ «Альфа-Банк» повторно звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за ОСОБА_1 . Рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 07.05.2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк».
Позивач зазначає, що вищевказаним судовим рішенням встановлено, що її зобов?язання за кредитним договором № 014-189-Ка від 16.05.2007 року виконано у повному обсязі, що є підставою для припинення застави транспортного засобу на підставі ч. 1 ст. 593 ЦК України.
 Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року відмовлено в задоволенні позову.
 Не погоджуючись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Вказує, що виконала всі зобов`язання перед відповідачем, а отже є підстави для припинення кредитного договору, застави та обтяжень. Враховуючи викладене просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного. 
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про стягнення з позивача на користь банку заборгованості за кредитним договором від 16.05.2007 року, яке виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.
Однак з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 16 травня 2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 014-189-КА.
Відповідно до умов п. 1.1 договору кредиту банк надав позичальнику кредит у сумі 35 652 швейцарських франків зі сплатою 9,3 % річних та порядку повернення кредиту та сплати відсотків згідно графіку погашення та кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 15.05.2014 р., а позичальник повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором 16.05.2007 в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, було укладено договір застави № 014-189-ЗА, відповідно п. 1.1.1. якого предметом застави є рухоме майно, а саме: автомобіль марки «МШиЬІ5/гіРа]егоЗрогі 3.0-Ь-К», номер об`єкта: JMB0NK9б07J000513, Номер державної реєстрації: НОМЕР_1 .
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2015 року, яким стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 18 937 швейцарських франків 97 сантимів, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ складає 249 350 грн. 94 коп. та стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 2 493 грн. 51 коп. судового збору (справа №369/8570/14ц). Дане рішення набрало законної сили та 23 лютого 2015року видано виконавчий лист №369/8570/14ц.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. від 17 жовтня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 369/8570/14ц закінчено на підставі п.9 ч.І ст.39 та ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із виконанням рішення суду виконано у повному обсязі (ВП 57065097).
Рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 07.05.2021 року, постановленого у цивільній справі № 369/8886/17, провадження 2/2629/21, відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.05.2007року у розмірі 22 931,11 швейцарських франків, яка складалась із заборгованості за кредитом у розмірі 16 883,76 швейцарських франків, та заборгованості за відсотками - 6047,35 швейцарських франків.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором, суд виходив з того, що позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором та заборгованість по відсоткам по кредитному договору №014-189-КА, які вже стягнуті судовим рішенням, відтак, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Щодо нарахованих відсотків суд зважав на те, що позивач в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором з 15 травня 2016 року, звернувшись до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості і його позовні вимоги були задоволені повністю рішенням суду від 05 лютого 2015 року.
Враховуючи встановлені судом вищевказані обставини, позивач ОСОБА_1 вважає, що зобов`язання за кредитним договором від 15.05.2007 року є припиненими, а відтак є припиненими і зобов`язання за договором застави.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про заставу» застава це спосіб забезпечення зобов`язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.
Підстави припинення застави визначено у статті 28 Закону України «Про заставу». Зокрема, застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.
У частині першій статті 598 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника належного виконання його обов`язку.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.03.2018 року у справі № 305/1293/16-ц, наявність судового рішення про стягнення поточної заборгованості за кредитним договором, яке не виконано боржником належним чином чи виконано із простроченням, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє зобов`язань в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення інших передбачених договором платежів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-1 Оце 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи викладене висновок суду, що наявність судового рішення про стягнення з позивача на користь банку заборгованості за кредитним договором від 16.05.2007року, яке виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України -є необґрунтованим.
З мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення випливає, що суд першої інстанції ототожнює основне зобов`язання, що виникло на підставі договору (кредитний договір №014-189-КА), виконання якого забезпечене договором застави автомобіля (договір застави № 014-189-ЗА), та зобов`язання, що виникло на підставі закону (ст.625 ЦК України), вважаючи що все це є одне і те саме зобов`язання. 
Однак таке ототожнення є невірним, оскільки правова природа цих зобов`язань є різна: в першому випадку зобов`язання виникло на підставі договору, а в другому випадку зобов`язання виникло на підставі закону. Тобто за своєю суттю це два різних грошових зобов`язання.
Як вбачається зі змісту договору застави № 014-189-ЗА від 16.05.2007 року, даний договір укладений на забезпечення виконання зобов`язання (основне зобов`язання) саме за кредитним договором № 014-189-КА (сплата тіла кредиту, відсотків за користування кредитом передбаченими договором, а також неустойки, пені передбачених даним договором). Даним договором застави не забезпечується зобов`язання, що виникло між сторонами не на підставі кредитного договору, а на підставі закону (ст.625 ЦК України).
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.
Відповідно до п.1 ч.І ст.28 Закону України «Про заставу» Застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.
Оскільки на даний час у позивача перед відповідачем не має жодного зобов`язання за кредитним договором №014-189-КА (сплата тіла кредиту, відсотків за користування кредитом передбаченими договором, а також неустойки, пені передбачених даним договором), то основне зобов`язання за кредитним договором є припиненим його повним виконанням, а отже є припиненою і застава, що забезпечувала його виконання.
Виникнення у позивача нового зобов`язання перед відповідачем (зобов`язання що виникло на підставі ст.625 ЦК України), що не забезпечене заставою, не дає право відповідачу зберігати заставу, що існувала на виконання іншого грошового зобов`язання. Відтак суд безпідставно відмовив в задоволенні позову.
Враховуючи викладене рішення суду підлягає скасуванню в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не доведеністю обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову як обґрунтованого.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київськийапеляційний суд
                                                               ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
 
Позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа-Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про припинення кредитного договору, застави та обтяження задовольнити.
 
 Визнати припиненими правовідносини за кредитним договором № 014-189-КА від 16.05.2007 року, укладеним між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .
 
Визнати припиненими правовідносини за договором застави № 014-189-ЗА від 16.05.2007 року, укладеним між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 ;
 
 Визнати припиненим обтяження застави рухомого майна, а саме: транспортний засіб-автомобіль легковий «MitsubishiPajeroSport 3.0-L-R», номер об?єкта: НОМЕР_2, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , зареєстрованого у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 16.05.2014 року за № 14357039, (тип реєстрації - поточна, тип обтяження - застава рухомого майна, підстава - передавальний акт серія та номер: б/н від 15.10.2019 року, видавник: комісія для проведення реорганізації Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», договір застави 014-189-ЗА від 16.05.2007 року, АТ «Укрсоцбанк», обтяжувач - АТ «Альфа-Банк», код: 234947714, боржник - ОСОБА_1 ; та вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, реєстраційний запис про об?єкт обтяження за № 14357039 від 16.05.2014 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий                                                                   В.В. Гуль
 
Судді                                                                               Ю.О. Матвієнко
 
                                                                                           Я.С. Мельник