УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №293/1092/22 Головуючий у 1-й інст. Лось Л.В. 
Категорія 5  Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Павицької т.м.,
Трояновської Г.С. 
Секретаря судового засідання Кузьменко А.О.
без участі сторін
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2022 року, постановлену під головуванням судді Лось Л.В.,
у справі за матеріалами скарги  ОСОБА_1 на дії державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Демчук К.С. у цивільній справі №293/1689/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, -
в с т а н о в и в:

    У липні 2022 року ОСОБА_1  звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Демчук К.С. у цивільній справі №293/1689/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.
    Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2022 року скаргу ОСОБА_1 повернуто без розгляду на підставі ч.4 ст. 183 ЦПК України.
Роз`яснено ОСОБА_1 , що поверненян скарги не є перешкодою для повторного звернення в разі усунення недолків, на які вказав суд.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На думку апеляна, ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм процесуального права. Висновки суду, на думку апелянта, є помилковими, оскільки норма ч.4 ст.183 ЦПК України не стосується та не регулює питання подання саме скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконанння судових рішень. Вказані процесуальні правовідносини регулюються нормами розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконання судових рішень», у якому встановлено окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ. 
Висновки з питань застосування норм права, чітко зазначені у Постанові ВС від 27 жовтня 2021 року по справі 523/20035/20-ц.
Зазначає, що в оскаржувальній ухвалі суд зазначив, що у даному випадку до участі у справі не залучено в якості заінтересованої особи боржника за виконавчим провадженням, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про його права чи інтереси.
Однак, суд не врахував, що у прийнятті виконавчого документу відмовлено, а статус боржника особа може отримати тільки після відкриття виконавчого провадження. Вважає, що посилання суду на ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» є помилковими, а суд не позбавлений можливості залучати до розгляду осіб, яких він вважає за доцільне.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Повертаючи скаргу без розгляду на підставі ч.4 ст.183 ЦПК України, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що скаржник у поданій скарзі не виконав вимоги абз.2 ч.2 ст.183ЦПК України щодо надання суду доказів їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони не відповідають нормам процесуального права.
Так, процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Судом встановлено, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (частина четверта статті 183 ЦПК України).
Водночас у розділі VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачено можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.
Однак, вказана процесуальна норма (частина четверта статті 183 ЦПК України) не стосується та не регулює питання подання саме скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.
Вказані процесуальні правовідносини регулюються нормами розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», у якому встановлено окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ.
Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61-15478св20) та від 21 квітня 2021 року у справі № 569/12949/20 (провадження №  61-15532св20) від 27 жовтня 2021 року у справі № 523/20035/20-ц (провадження № 61-9267св21).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що відсутність у скарзі заінтересованих осіб та надіслання їм копії скарг не може слугувати підставою для повернення скарги без розгляду, оскільки питання необхідності залучення заінтересованих осіб до участі у розгляді справи може бути вирішено судом першої інстанції під час розгляду скарги по суті виходячи із встановлених обставин. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про існування підстав для повернення скарги ОСОБА_1 без розгляду.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України оскаржувані ухвали підлягають скасуванню з направленням справ до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст.367,368,376,379,381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2022 року скасувати.
Справу за матеріалами скарги  ОСОБА_1 на дії державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Демчук К.С. у цивільній справі №293/1689/19  за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, направити до Черняхівського районного суду Житомирської області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:         Судді: