Дата документу 01.11.2022 Справа № 336/3788/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 336/3788/22 Головуючий у І інстанції: Савеленко О.А.
Провадження № 22-ц/807/1984/22                          Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 листопада 2022 року         м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:         Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
        Крилової О.В.
при секретарі: Ільїній Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду із заявою про встановлення обмежувального припису відносно ОСОБА_4 . 
В обґрунтування заяви вказували, що ОСОБА_4 систематично вчиняє насилля відносно заявників протягом тривалого часу. З самого народження малолітньої дитини ненавидить її, використовує виключно як засіб маніпуляції та шантажу. Так, 28 липня 2022 року ОСОБА_4 мала намір завдати фізичної шкоди малолітній дитині та родині заявників, а саме, коли ОСОБА_1 вийшов з дитиною та її бабусею ОСОБА_3 на прогулянку на дитячий майданчик, ОСОБА_4 почала стріляти у напрямку малолітньої дитини, дві кулі влучили в ОСОБА_3 , уразивши передпліччя та спину. Після вказаних подій дитина погано спала, відмовлялась від їжі, а ОСОБА_3 потрапила до лікарні, де було проведено оперативне втручання з вилучення куль.
Посилаючись на наведені обставини, заявники просили встановити ОСОБА_4 заборону перебувати в місці проживання з постраждалими особами: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців; наближатись на відстань менше 2 км. до місця проживання вищевказаних осіб протягом 6 місяців; особисто або через третіх осіб вести телефонні переговори з постраждалими особами або контактувати з ними через інші засоби зв`язку строком на 6 місяців; особисто або через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та будь-який спосіб спілкуватися з ними строком на 6 місяців.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким вимоги заявників задовольнити у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції проводив розгляд справи та судові засідання без ухвали про відкриття провадження у справі, внаслідок чого прийняте рішення є незаконним.
Скаржники зазначають, що матеріали справи містять докази того, що ОСОБА_4 систематично протягом тривалого часу вчиняє домашнє насилля різних форм, проте рішення суду не надав їм належну оцінку. 
Посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові КЦС ВС від 19 травня 2020 року у справі № 404/5203/19, наголошуючи на неправомірності дій суду щодо неврахування цієї позиції, скаржники зазначають, що сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, яким підтверджуються доводи заявника.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 заперечує проти її доводів, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить залишити скаргу без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2022 року залишити без змін.
У судове засідання скаржники не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (т. 3, а.с. 168, 169), направили до суду свого представника – адвоката Трачук Н.І., яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги, просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2022 року, та хвалити нове про задоволення позову.
ОСОБА_4 та її представники: адвокати Прядко Д.В. та Щасливий О.Р. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району Онищенко Л.А. у судовому засіданні надала пояснення у справі, просила задовольнити апеляційну скаргу.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти).
Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема:
домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;
психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Згідно з ч. 2 та ч.3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року у справі №336/3744/19 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_4 . Постанова набрала законної сили, однак не виконана до теперішнього часу.
З квітня 2019 року до теперішнього часу малолітня ОСОБА_2 проживає з батьком ОСОБА_1 . 
Протягом 2019-2022 років ОСОБА_1 та ОСОБА_4 багаторазово звертались до правоохоронних органів з різних підстав, у тому числі і з заявами про спричинення тілесних ушкоджень одне одному.
У період 2019-2022 років заявники звертались і до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, ОСОБА_4 з питань перевірки представниками адміністрації умов проживання малолітньої ОСОБА_2 проведено профілактичної бесіди з ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 надавав звіти щодо побачень дитини з матір`ю. 
Так, 29 липня 2022 року за заявою ОСОБА_3 , 28 липня 2022 року приблизно о 17 год. 30 хв. за адресою АДРЕСА_2 , заявниці було нанесено тілесні ушкодження відомою особою внесені відомості до ЄРДР №12022087080000472, триває досудове розслідування. 
Також, 29 липня 2022 року за заявою ОСОБА_4 , 28 липня 2022 року приблизно о 17 год 30 хв. за адресою АДРЕСА_2 , заявниці було нанесено тілесні ушкодження відомою особою внесені відомості до ЄРДР №12022087080000473, триває досудове розслідування.
Згідно з висновком експерта № 1116п у кримінальному провадженні №12022087080000473 від 29 липня 2022 року при огляді ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у ділянках правого плечового суглобу та правого плеча по задній поверхні правого надпліччя, у середній третині лівого передпліччя по задній поверхні, садно у нижній третині лівого передпліччя по задній поверхні, що кваліфікується як легкі тілесні ушкодження.
У кримінальному провадженні №12022087080000472 від 29 липня 2022 року призначено судово-медичну експертизу, проте висновків експерта учасники не надавали, також їх і не містять копії матеріалів кримінального провадження витребуванні судом першої інстанції за клопотанням заявників.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недостатність доказів у справі, як долучених заявниками та заінтересованою особою, так витребуваних судом та досліджених у судовому засіданні, отже, заявники не надали суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо них особисто внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останньої обмежувального припису.
З досліджених у судовому засіданні відеозаписів наданих заявниками та заінтересованою особою, суд першої інстанції встановив, що між батьками дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 триває конфлікт. На записах видно і чутно, що і ОСОБА_1 , і ОСОБА_4 постійно конфліктують між собою, ображаючи один одного. 
На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги та не надавав оцінку доказам, наданим учасниками справи, а саме: заявам до поліції за період 2019-2020 роки, зверненням до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, відеозаписам розмов учасників за цей же період та роздруківки судових засідань по справі №336/3845/20, оскільки цим письмовим доказам, фактичним обставинам, поясненням учасників справи, вже була надана оцінка судом під час розгляду заяви ОСОБА_1 , зацікавлені особи ОСОБА_4 , районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про видачу обмежувального припису. 
Щодо подій від 28 липня 2022 року, які і були підставою для звернення з новою заявою про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції встановив, з ним погоджується і апеляційний суд, що з наданих висновків експертів тільки нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , натомість докази про нанесення ушкоджень ОСОБА_3 у суду відсутні. 
Крім того, згідно з додатковими поясненнями свідка, які містяться у матеріалах кримінального провадження №12022087080000472 від 29 липня 2022 року, на які звертав увагу суду представник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 пояснив, що у майбутньому не буде перешкоджати ОСОБА_4 бачитися з дитиною ОСОБА_2 що також свідчить про конфлікт між усіма учасниками справи.
Самі по собі звернення до правоохоронних органів із заявами, наявність кримінальних проваджень не свідчать про доведеність вини у вчиненні протиправних дій. 
Колегія суддів дійшла висновку про те, що беззаперечних доказів на підтвердження застосування до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фізичного та психологічного насильства з боку ОСОБА_4 скаржники суду не надали.
При цьому матеріали справи свідчать про наявність неприязних стосунків між сторонами конфлікту.
Підсумовуючи вищевикладене, на думку апеляційного суду, заявники не довели наявність обґрунтованих ризиків вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства щодо них, їх малолітньої дитини і потреби в захисті в порядку, передбаченому Законом, оскільки із встановлених обставин справи вбачається, що ОСОБА_4 до кримінальної чи адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї не притягувалась, висновків експертів за результатами медичних експертиз щодо нанесення заявникам тілесних ушкоджень, матеріали справи не містять.
Також не знайшли свого підтвердження заяви ОСОБА_1 про вчинення домашнього насилля ОСОБА_4 відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 . 
Крім того, на теперішній час постанова Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року у справі №336/3744/19, якою визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_2 з матір`ю ОСОБА_4 не виконана.
Колегія суддів підкреслює, що вже близько трьох років ОСОБА_4 намагається вчинити всі законні дії для виконання судового рішення, тобто, дії не для заподіяння шкоди заявникам, а з метою відновлення її порушеного права на виховання своєї малолітньої дитини ОСОБА_2 , проживаючи разом з нею.
Докази та обставини, на які посилаються заявники в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України",  № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для його скасування відсутні, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2022 року – без змін.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2022 року у цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 10 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: