УХВАЛА

19 жовтня 2022 року   
Київ
справа №560/2210/19
адміністративне провадження №К/990/27804/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Дашутіна І.В.,  Яковенка М.М., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС У Хмельницькій області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.01.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2022 у справі № 560/2210/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
13.10.2022 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС У Хмельницькій області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (далі - скаржник, ГУ ДПС), направлена до суду поштою 04.10.2022.
При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.
1. У порушення вимог частини четвертої статті 330 КАС України до касаційної скарги не додано документу про сплату судового збору.
Відповідно до підпункту 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI) за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, розмір судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 01.01.2022 - не більше 49620 грн). 
Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI (у редакції чинній на день подання позову до суду) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768,40 грн) і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (9605 грн).
Позов у цій справі заявлено фізичною особою у 2019 році, який містить вимоги майнового характеру на загальну суму 2124965,05 грн. Відповідно, сплаті при поданні позовної заяви підлягав судовий збір, обмежений максимальним розміром - в сумі 9605 грн.
Отже, сума судового збору за подання касаційної скарги у цій справі становить 19210 грн (9605 грн х 200 %).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду сплачується шляхом внесення або перерахування коштів за реквізитами:
Отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102
Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783
Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)
Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007
Код класифікації доходів бюджету - 22030102
Найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055)
Призначення платежу - *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.
2. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, який обґрунтовує у розрізі висновків суду апеляційної інстанції, які стали підставою для задоволення позовних вимог:
- неправильне застосування пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.13 пункту 78.1, пунктів 78.4, 78.5 статті 78, пункту 79.1 статті 79 ПК України (при вирішення питання щодо правомірності призначення контролюючим органом позапланової невиїзної перевірки, та не зазначення в наказі на проведення такої перевірки фактичних підстав для її проведення) і не врахування висновків, що викладені у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, від 01.09.2020 у справі№320/2647/19;
- неправильне застосування пункту 82.2 статті 82, пункту 85.2 статті 85, пункту 71.1 статті 71, підпункту 72.1.3 пункту 72.1 статті 72, підпункту 83.1.2 пункту 83.1 статті 83 ПК України (при вирішенні питання чи може вважатися лист фінансової установи, який містить інформацію щодо періоду і розміру отриманого доходу особою та надає можливість ідентифікувати таку особу, підставою для висновків податкового органу про порушення норм законодавства щодо заниження бази оподаткування при проведенні податкової перевірки, в розумінні статті 83 ПК України, та чи вважається такий лист належним та допустимим доказом у розумінні статей 73, 74, 94 КАС України) і не врахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.08.2022 у справі №140/403/19.
Проаналізувавши наведене скаржником обґрунтування, колегія суддів вважає його недостатнім для відкриття касаційного провадження, виходячи з такого.
1) Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи судові рішення, із посиланням на частину п`яту статті 353 КАС України, врахували висновки і мотиви, викладені у постанові Верховного Суду від 15.09.2021, якою цю справу направлено на новий розгляд.
У касаційній скарзі відсутнє обґрунтування, чому на переконання скаржника, висновки і мотиви, з яких було скасовано судове рішення, не підлягали врахуванню або ж розтлумачені судами неправильно.
2) Суди попередніх інстанцій зазначили, що наказ про призначення перевірки містив дефекти в частині відсутності посилання у ньому на листи ДФС України №35805/7/99-90-13-04-03-17 від 16.11.2018 та №36393/7/99-99-13-04-03-17 від 22.11.2018, а також відсутності конкретизації суті порушення. Про наявність таких дефектів зазначив суд касаційної інстанції, направляючи справу на новий розгляд для їх дослідження і оцінки. Суди попередніх інстанцій під час нового розгляду справи, оцінивши такі дефекти, визнали їх самостійними підставами для скасування спірних у справі рішень контролюючого органу. На обґрунтування такого висновку послалися на постанови Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, від 22.09.2020 № 520/8836/18.
У касаційній скарзі ставиться питання про невідповідність такої позиції судів першої та апеляційної інстанцій висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, від 01.09.2020 у справі№320/2647/19.
Однак, у цих постановах не досліджувалося питання оцінки наказу з огляду на неповноту інформації, зазначеній у ньому, а так само чи тягне наявність таких дефектів наказу висновок про протиправність призначення і проведення перевірки. У зазначених постановах Верховного Суду викладено висновок про те, що у випадку прийняття податкових повідомлень-рішень за наслідками проведеної перевірки, безпосередньо наказ про призначення такої перевірки не може бути предметом самостійного оскарження в суді, однак, доводи про порушення контролюючим органом процедури призначення і проведення перевірки в обов`язковому порядку мають перевірятися судом при перевірці правомірності винесених рішень контролюючого органу. Така перевірка має здійснюватися у першу чергу.
Отже, суди попередніх інстанцій врахували такі висновки Верховного Суду, що свідчить про незмістовність доводів, викладених у касаційній скарзі в цій частині.
Враховуючи, що в цій частині спірним є питання повноти зазначених відомостей у наказі про призначення перевірки, наявність підстав вважати це дефектом наказу і оцінка окремих дефектів як таких, що тягнуть або не тягнуть за собою висновок про протиправність призначення і проведення перевірки, саме в межах такого питання і має бути наведено у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального права у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України.
3) Доводи ГУ ДПС про не врахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.08.2022 у справі №140/403/19, хоча і є достатніми, однак не можуть бути самостійною підставою для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки з огляду на зміст судових рішень висновок про порушення контролюючим органом процедури проведення перевірки був самостійною підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно належне обґрунтування касаційної скарги виключно в частині одного висновку суду унеможливлює встановити взаємозв`язок із вимогами касаційної скарги щодо скасування судових рішень в частині задоволених позовних вимог і ухвалення нового рішення про відмову в позові повністю.
Слід зазначити, що у випадку, якщо під час касаційного перегляду знайдуть своє підтвердження доводи скаржника про неправильне застосування пункту 82.2 статті 82, пункту 85.2 статті 85, пункту 71.1 статті 71, підпункту 72.1.3 пункту 72.1 статті 72, підпункту 83.1.2 пункту 83.1 статті 83 ПК України це не зможе призвести до скасування судових рішень і ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки суди попередніх інстанцій застосували позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.09.2020 № 520/8836/18, відповідно до якої невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.
Вимогам касаційної скарги щодо скасування судових рішень і ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для задоволення позову. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.
Отже, касаційна скарга має містити обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права послідовне у взаємозв`язку із усіма висновками судів попередніх інстанцій, які стали підставою для задоволення позову та обов`язковим посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України (з наведенням обов`язкових умов у їх взаємозв`язку, передбачених для відповідної підстави).
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.
У зв`язку з наведеним, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.
Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу. 
З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС У Хмельницькій області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.01.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2022 у справі № 560/2210/19 - залишити без руху.
Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: 
- надати платіжний документ про оплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі встановленому Законом № 3674-VI;
- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді	М.М. Гімон І.В. Дашутін   М.М. Яковенко