УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
31 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 759/20953/20
провадження № 51-3298ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_3.,
суддів                                    ОСОБА_4, ОСОБА_5.,
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6., який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 липня 2022 року в об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ),
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Суть питання
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року                 ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Згідно з вироком суду засуджений, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення умисно вчинив низку кримінальних правопорушень у м. Києві, а  саме проник у технічні приміщення звідки таємно викрав належне КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» майно: 
- 20 жовтня 2020 року приблизно о 15 год на вул. Сім`ї Сосніних, 2-А, під`їздах № 3-6                            на суму 3 303,70 грн у кожному під`їзді;
- 27 жовтня 2020 року приблизно о 15 год на вул. Ірпінській, 62-А, під`їзд № 1                                   на суму 3 303,70 грн;
- 27 жовтня 2020 року приблизно о 16 год на вул. Академіка Єфремова, 7-А, під`їзд № 1                          на суму 3 303,70 грн;
- 02 листопада 2020 року приблизно о 10 год на вул. Сім`ї Сосніних, 2-А, під`їздах № 1, 3-6 на суму 3 303,70 грн у кожному під`їзді;
- 09 січня 2021 року приблизно о 10 год у під`їзді № 6, о 10 год 30 хв у під`їзді № 3 та                     о 11 год у під`їзді № 7 на вул. Симиренка, 31 на суму 3 303,70 грн у кожному під`їзді;
- 19 січня 2021 року приблизно о 10 год на вул. Симиренка, 2/19, під`їзд № 3                                      на суму 3 303,70 грн;
- 22 січня 2021 року приблизно о 09 год на вул. Симиренка, 2/19, під`їзд № 8                                      на суму 3 303,70 грн;
- 22 січня 2021 року приблизно о 09 год 30 хв на вул. Симиренка, 31, під`їзд № 9                              на суму 3 303,70 грн;
- 03 лютого 2021 року приблизно о 09 год 30 хв у під`їзді № 3 та о 10 год у під`їзді № 5                      на вул. Львівська, 1 на суму 3 303,70 грн у кожному під`їзді;
- 03 лютого 2021 року приблизно о 12 год на вул. Клавдіївська, 36, під`їзд № 4                                    на суму 3 303,70 грн;
- 03 лютого 2021 року приблизно о 13 год 50 хв у під`їзді № 2 та о 14 год у під`їзді № 4 на вул. Генерала Наумова, 23-В на суму 3 303,70 грн у кожному під`їзді;
- 08 лютого 2021 року приблизно о 09 год на вул. Львівська, 1, під`їзд № 1                                             на суму 3 303,70 грн;
- 08 лютого 2021 року приблизно о 09 год 30 хв на вул. Михайла Котельникова, 25, під`їзд № 5 на суму 3 303,70 грн;
- 09 лютого 2021 року приблизно о 15 год на просп. Леся Курбаса, 1/1, під`їзд № 1 на суму 3303,70 грн.
Київський апеляційний суд ухвалою від 26 липня 2022 року вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року стосовно ОСОБА_1                         залишив без змін.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 26 липня 2022 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свою вимогу, прокурор вказує, що усупереч вимогам ст.ст. 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) судом апеляційної інстанції не наведено мотивів, з посиланням на закон, для залишення без задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення. Крім того, зауважує, що Київський апеляційний суд не спростував доводів прокурора про обов`язковість застосування положень ч. 4 ст. 70 КК. 
Крім того, ОСОБА_2 вказує, що ст.ст. 537, 539 КПК застосовуються до вироків, які набрали законної сили. Водночас вирок, який переглядався в апеляційному порядку, не набрав законної сили, а тому і посилання на указані вище положення є безпідставними.
Також, на переконання прокурора, посилання апеляційного суду на положення ст.ст. 537, 539 КПК нівелює інститути призначення покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків, оскільки фактично вказує на можливість призначення покарання без застосування положень ст.ст. 70, 71 КК, а визначати остаточне покарання в порядку, передбаченому п. 11 ст. 537, ст. 539 КПК.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим судом.
Частиною 2 ст. 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, установлених місцевим судом, правильність кваліфікації дій за ч. 3 ст. 185 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині прокурор не оскаржує.
Водночас під час перевірки оскаржуваного судового рішення не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції.
Так, Київський апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою сторони обвинувачення, дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі доводам прокурора щодо незастосування місцевим судом положень ч. 4 ст. 70 КК при призначенні покарання ОСОБА_1 , які аналогічно викладені прокурором у касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції зауважив, що на час розгляду провадження в суді першої інстанцї в матеріалах об`єднаного кримінального провадження були відсутні відомості про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності вироком Святошинського районного суду від 18 лютого 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК. Водночас про такі обставини стало відомо лише з апеляційної скарги першого заступника керівника Київської міської прокуратури та підтвердилися наданою прокурором копією указаного вище вироку лише під час апеляційного розгляду. 
Аргументувала своє рішення колегія суддів Київського апеляційного суду і тим фактом, що прокурор не зміг ствердити про відсутність інших кримінальних проваджень                           чи судових рішень стосовно ОСОБА_1 як на час ухвалення досліджуваного                 вироку щодо останнього, так і на час розгляду провадження судом апеляційної інстанції.
Крім того, суд апеляційної інстанції послався й на ту обставину, що засуджений відбув покарання, призначене вироком Святошинського районного суду від 18 лютого 2021 року.
Водночас, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, звернув увагу й на ту обставину, що прокурор вправі звернутись до суду в порядку, передбаченому п. 11 ст. 537, ст. 539 КПК, для застосування покарання за декількома вироками.
Таким чином висновки апеляційного суду є обґрунтованими та належним чином мотивованими. Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено відповідні обґрунтування та мотиви, якими керувався цей суд, приймаючи рішення.
З висновками апеляційного суду погоджується і Верховний Суд, вважає їх аргументованими з огляду на таке. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Водночас відповідно до частин 1, 2, 6 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
У контексті викладеного суд касаційної інстанції вважає, що у місцевого суду не було підстав для застосування положень ч. 4 ст. 70 КК з огляду на відсутність відомостей про наявність ще одного вироку стосовно ОСОБА_1 . Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов правильних висновків про відсутність порушень, які, на думку прокурора були допущені місцевим судом, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, про які указував прокурор в апеляційній скарзі і були б підставою для скасування вироку суду першої інстанції. Таким чином, викладені в касаційній скарзі прокурора твердження не спростовують правильності висновків, зазначених в оскаржуваному судовому рішенні, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає. 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє                                   у відкритті касаційного провадження. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_6., який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 липня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_3                                           ОСОБА_4                                           ОСОБА_5