Ухвала
 
12 грудня 2022 року
м. Київ
 
справа № 211/5580/16-ц
провадження № 61-9701 ск 22
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Пророка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Кривбас он-лайн», третя особа Дніпропетровська обласна прокуратура про захист ділової репутації, визнання інформації недостовірною, такою що не відповідає дійсності та її спростування, стягнення моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.       У жовтні 2022 року  ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального правапросить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
2.       Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Заявнику запропоновано подати до суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року разом із доказами, що підтверджують порушення Дніпровським апеляційним судом порядку вручення йому чи його представнику оскаржуваної постанови від 27 квітня 2022 року або докази подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому чи його представнику такого судового рішення, або докази наявності інших об'єктивних та поважних причин пропуску такого строку. Крім цього заявнику та запропоновано надати до суду нову редакцію касаційної скарги, разом із копіями скарги та доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), зазначивши, в чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права із наведенням та належним обґрунтуванням (мотивуванням) підстав касаційного оскарження, передбаченихпунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
3.       На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 02 листопада 2022 року ОСОБА_1 , через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», надіслав до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги.
 
4.       Водночас нова редакція касаційної скарги за змістом є аналогічною до касаційної скарги, поданої у жовтні 2022 року.
 
5.       Як на підставу для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року ОСОБА_1 повторно зазначає, що ні він ні його представник не були присутні в судовому засіданні 27 квітня 2022 року, яким Дніпровським апеляційним судом було закінчено перегляд справи по суті.
 
6.       31 травня 2022 року заявник дізнався про відкриття відносно нього виконавчого провадження на підставі виконавчого листа виданого Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 211/5580/16-ц відповідно до якого оскаржуваною постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» задоволено. Також, відповідно до доданих до касаційної скарги копій рішення суду першої інстанції та оскаржуваної постанови зазначені копії були виготовлені ще 06 червня 2022 року.
 
7.       Заявник також посилається на факт збройної агресії рф проти України та його безпосередню участь у захисті Вітчизни як на підставу поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року.
 
8.       Водночас, Верховний Суд зауважує, що відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
 
9.       У подальшому законами України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, від 21 квітня 2022 року № 02212-ІХ та від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено відповідні укази Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022 та від 17 травня 2022 року № 341/2022, якими строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години  30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, а потім з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
 
10.   Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
 
11.   Частинами першою та четвертою статті 26 статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.
 
12.   У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
 
13.   Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду, зокрема, із касаційними скаргами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
 
14.   Ураховуючи те, що перебіг процесуального строку на звернення до суду із касаційною скаргою у цій справі припав на період повномасштабного вторгнення рф на територію України, ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку заявником за умови надання ним до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду із касаційною скаргою, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.
 
15.   Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22.
 
16.   Разом із цим в касаційній скарзі заявник вказує на наявність у нього представника та зазначає, що ні він ні його представник не були присутні в судовому засіданні 27 квітня 2022 року, яким Дніпровським апеляційним судом було закінчено перегляд справи по суті.
 
17.   При цьому заявником не наведено жодних причин і не надано відповідних доказів, які б підтверджували порушення судом апеляційної інстанції порядку вручення йому чи його представнику копії оскаржуваного судового рішення, реальну відсутність можливості отримання такої копії після 31 травня 2022 року (коли заявник дізнався про наявність оскаржувано судового рішення) та підготовки і подання касаційної скарги в місячний строк після отримання оскаржуваної постанови, як і не надано пояснень щодо дати отримання копії оскаржуваної постанови, виготовленої судом першої інстанції 06 червня 2022 року.
 
18.   Верховний Суд звертає увагу заявника на те Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» вказав на те, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
 
19.   Тобто учасники судового процесу зобов`язані з розумним інтервалом часу самостійно цікавитися провадженням у їх справі, добросовісно користуватися наданими їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
 
20.   Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року щодо справедливого судового розгляду.
 
21.   Відтак, Верховний Суд повторно звертає увагу заявника на необхідність подання до суду нової заяви про поновлення строку на касаційне оскарження Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року разом із доказами, що підтверджують порушення Дніпровським апеляційним судом порядку вручення йому чи його представнику оскаржуваної постанови від 27 квітня 2022 року або докази подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому чи його представнику такого судового рішення, або докази наявності інших об`єктивних та поважних причин пропуску такого строку.
 
22.   Щодо обґрунтування  ОСОБА_1 підстав оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року Верховний Суд зазначає, що Законом України № 460-IX від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» за поданням Президента України В. О. Зеленського були суттєво обмежені повноваження Верховного Суду щодо відкриття касаційного провадження. Закон набрав чинності 08 лютого 2020 року.
 
23.   Так, якщо до зазначених змін частина друга статті 389 ЦПК України передбачала, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, то зазначеним законом частина друга статті 389 ЦПК України викладена в новій редакції.
 
24.   Починаючи з 08 лютого 2020 року учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, які не підлягають касаційному оскарженню, з підстави неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
24.1  якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
24.2 якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
24.3  якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
24.4  якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
25.   Неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права без наведення визначених випадків є підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України:
 
25.1. ухвал суду першої інстанції, вказаних у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього ЦПК України, після їх перегляду в апеляційному порядку;
 
25.2. ухвал суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал.
 
26.        Пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України вимагає, що у касаційній скарзі повинно, зокрема, бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
27.        У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
28.        У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
29.        У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 ЦПК України, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
 
30.        Тобто у касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтовано (мотивовано) наявність цієї підстави (підстав).
 
31.        Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України судоустрій та судочинство визначаються виключно законами України.
 
32.        Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України визначає, що основними засадами судочинства, зокрема, є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.
 
33.        Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово підкреслював, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - ЄКПЛ) суд має бути «встановлений законом», що відбиває принцип верховенства права, який є невід`ємною складовою системи захисту, встановленої ЄКПЛ та Протоколами до неї.
 
34.        Передусім зазначена вимога має тлумачитися буквально з точки зору наявності правової основи існування суду, адже метою її закріплення у пункті 1 статті 6 ЄКПЛ є необхідність забезпечення того, щоб організація судової системи у демократичному суспільстві регулювалася саме законом, ухваленим парламентом, особливо в державах, де право є кодифікованим. «Закон» у розумінні пункту 1 статті ЄКПЛ включає передусім законодавство, прийняте для встановлення та визначення компетенції судових органів.
 
35.        Фраза «встановлений законом» охоплює не лише правову основу існування «суду», однак і дотримання судом правил, якими він має керуватися. Компетенційна складова «суду, встановленого законом» відбиває, зокрема використання судом при розгляді та вирішенні справ виключно повноважень, передбачених процесуальним законодавством.
 
36.        Тож відповідно до усталеної практики ЄСПЛ вихід суду за межі повноважень, встановлених законом, порушує компетенційну складову поняття «суд, встановлений законом», гарантованого у пункті 1 статті 6 ЄКПЛ.
 
37.        Отже виключно законом України, ухваленим Верховною Радою України, можуть визначатися випадки та підстави касаційного провадження; у Верховного Суду відсутні підстави відступавати від приписів закону, крім окремих виключних випадків, коли пряме виконання приписів закону в обставинах конкретної справи не поставить під загрозу порушення саму суть права заявника на доступ до суду, яке гарантується пунктом 1 статті 6 ЄКПЛ.
 
38.        Таким чином, касаційна скарга  ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вимогам закону.
 
39.        Оскільки в касаційній скарзі особа, яка з нею звернулася, жодним чином не обґрунтовує необхідності відступу Верховного Суду від приписів закону щодо підстав та випадків касаційного оскарження судових рішень, в касаційній скарзі необхідно чітко визначити підстави та випадки касаційного оскарження відповідно до приписів частини другої статті 389 ЦПК України та пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, а саме зазначити у чому саме полягало неправильне застосування судом першої та/або апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках:
 
40.1 застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, з зазначенням конкретної постанови Верховного Суду;
 
40.2 необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з наведенням мотивованого обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, та з зазначенням конкретної постанови Верховного Суду;
 
40.3  якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
40.4  оскарження судового рішення з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України, а саме якщо:
 
40.4.1 справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;
 
40.4.2 в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
 
40.4.3 судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;
 
40.4.4 судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;
 
40.4.5 справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;
 
40.4.6 судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції, крім випадку якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи;
 
40.4.7 суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
 
40.4.8 суд допустив порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
 
40.4.9 суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або
 
40.4.10 суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або
 
40.4.11 суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або
 
40.4.12 суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
40.        З огляду на вищевикладене заявник має надати до суду нову редакцію касаційної скарги, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали, із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав).
 
41.        Суд також звертає увагу на те, що, якщо позов, апеляційна, касаційна скарга подані до суду в електронній формі, позивач, особа, яка подала скаргу, мають подавати до суду заяви по суті справи, клопотання та письмові докази виключно в електронній формі, крім випадків, коли судом буде надано дозвіл на їх подання в паперовій формі (частина дев`ята статті 43 ЦПК України).
 
42.   Також відповідно до частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.
 
43.   Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
44.   Ураховуючи викладене, Верховний Суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 127, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
1.       Продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Кривбас он-лайн», третя особа Дніпропетровська обласна прокуратура про захист ділової репутації, визнання інформації не достовірною, такою що не відповідає дійсності та її спростування, стягнення моральної шкоди, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
2.       У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернена заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                               /підпис/                        В. В. Пророк