Справа № 461/5480/21                        Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/1033/22                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 жовтня 2022 року м.Львів                                 
Справа № 461/5480/21
   Провадження № 22ц/811/1033/22
Провадження № 22-ц/811/2162/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого -   Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.
з участю:                прокурора Яворського Я.Т., 
                               позивача ОСОБА_1 
                               представника позивача ОСОБА_2 
розглянув справу за апеляційними скаргами Львівської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року та апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на додаткове рішення цього суду від 14 березня 2022 року, ухвалені у м.Львові у складі судді Волоско І.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, з участю третьої особи: Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, -   
встановив:
       1 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 24 листопада 2010 року в 00 год. у м.Львові, на вулиці Науковій сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир автомобіля «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер від отриманих травм. Вказаний автомобіль «Skoda Octavia» був доставлений евакуатором на арешт майданчик на вулиці Конюшинній, 13 у м. Львові на підставі акту огляду та тимчасового затримання №165 від 24 листопада 2010 року. За даним фактом прокуратурою Франківського району міста Львова було порушено кримінальну справу №184-0185, провадження у якій неодноразово зупинялося та відновлювалося. 9 лютого 2013 року за фактом ДТП внесено відомості у Єдиний реєстр досудових розслідувань за №42013150080000036. 14 лютого 2013 року проведення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження доручено слідчому відділу Прокуратури Львівської області. В ході проведення досудового розслідування постановою слідчого Прокуратури Львівської області від 9 лютого 2015 року визнано речовим доказом транспортний засіб марки «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 . В 2015 році був складений обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, справу скеровано до Франківського районного суду міста Львова. Вироком Франківського районного суду міста Львова від 14-17 серпня 2017 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та визначено йому покарання. Речовий доказ - автомобіль марки «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вирішено повернути власнику. Вказаний вирок оскаржений в апеляційному та касаційному порядку. Вона неодноразово зверталась про повернення їй транспортного засобу, свідоцтва про його реєстрацію та ключів. Ключі та свідоцтво про реєстрацію належного їй автомобіля не повернуті. Автомобіль оглядався неодноразово. 31 листопада 2010 року за результатами огляду транспортного засобу складено протокол огляду і перевірки технічного стану транспорту, у якому детально описано наявні пошкодження автомобіля внаслідок ДТП. Окрім того, 31 березня 2011 року судовим експертом Вербовим В.В. був проведений огляд автомобіля «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , результати якого були викладені у акті огляду транспортного засобу №140 від 31 березня 2011 року. Відповідно до акту №307-17 транспортного засобу від 4 жовтня 2017 року експерт, без врахування пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП 24 листопада 2010 року, та зазначених в акті №140 огляду автомобіля від 31 березня 2011 року, під час огляду цього ж автомобіля 4 жовтня 2017 року встановив відсутність значну кількість комплектуючих автомобіля. Окрім того, експертом була встановлена деформація в передній частині панелі даху бічної лівої, а також експерт вказав, що на автомобіль встановлені металеві колісні диски (на час первинного огляду 31 березня 2011 року автомобіль був укомплектований легкосплавними колісними дисками та пневмошинами 205/55 R16 94 R-XL NOKIAN HAKKAPELITA RSi). Зазначає, що із фотографій, які були зроблені експертом під час огляду 4 жовтня 2017 року, вбачається, що на автомобілі марки «Skoda Octavia» відсутні таблички з номерними знаками, хоча на фототаблицях до протоколу огляду транспортного засобу від 18 лютого 2013 року номерні знаки наявні на автомобілі. На фототаблиці до висновку судово-автотехнічної експертизи № 384 від 28 березня 2011 року номерні знаки на автомобілі присутні. Враховуючи те, що вказаний автомобіль, ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу були вилучені, їх визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, у відповідності до вимог ст. 100 КПК України, саме на сторону обвинувачення покладено обов`язок зберігати речові докази. 30 травня 2019 року вона (позивач) подала заяву про вчинення кримінального правопорушення до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, за фактом службової недбалості працівників Прокуратури Львівської області. У заяві зазначено, що службові особи Прокуратури Львівської області, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, належним чином не забезпечили зберігання речового доказу у кримінальному провадженні №42013150080000036 від 9 лютого 2013 року - автомобіля марки «Skoda Octavia», який зберігався на арештмайданчику за адресою: м.Львів, вул. Конюшинна 13, що призвело до його розукомплектування невстановленими особами та заподіяння власнику вказаного транспортного засобу. За вказаною заявою уповноваженими особами ТУ ДБР у м.Львові 5 червня 2019 року внесено відомості до ЄРДР за №62019140000000537 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Її визнано потерпілою. Відповідно до висновку експерта №16/2/687 від 14 грудня 2020 року вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля марки «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , унаслідок неналежного збереження речового доказу, а саме через його розукомплектування, станом на дату дослідження 28 серпня 2020 року, становить 121 885,73 грн. Вказує, що станом на сьогодні вона не може користуватись належним їй автомобілем внаслідок його розукомплектування. Зазначає, що заподіяна їй моральна шкода полягає у тому, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання щодо зберігання тимчасового вилученого майна - речового доказу у кримінальному провадженні, внаслідок чого її автомобіль було розукомплектовано. Стверджує, що за умови повернення автомобіля у 2013 році, наслідків можна було б уникнути, оскільки автомобіль був придбаний 2 квітня 2009 року у ПАТ «Галич - Авто» та на момент ДТП був в експлуатації 1 рік. Просить позов задовольнити.
       Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь  ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок неналежного зберігання тимчасово вилученого майна (речового доказу) у розмірі 121 885,73 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
       Додатковим рішенням Галицького районного суду м.Львова від 14 березня 2022 року ухвалено додаткове рішення у справі. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
       Рішення суду оскаржує Львівська обласна прокуратура. В апеляційній скарзі посилається на те, що позивач не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння відповідачем моральної шкоди. Просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові.
       Рішення та додаткове рішення оскаржує Державна казначейська служба України. Вважає, що рішення та додаткове рішення прийняті з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що судом змінено позовні вимоги та задоволено їх до третьої особи, чим порушено норми процесуального права оскільки Казначейство не було залучено стороною у справі. Також вказує, що в оскаржуваному рішенні не вказано якими саме доказами підтверджується заподіяна моральна шкода та в чому вона виражена, не вказано якими протиправними діями/бездіяльністю відповідача спричинено моральні страждання (не встановлено причинно-наслідковий зв`язок), якими доказами суд керувався при прийнятті рішення, відсутній розрахунок розміру моральної шкоди. Крім того посилається на те, що судом першої інстанції також не враховано, що відшкодування шкоди здійснюється Казначейством шляхом списання з Державного бюджету України за рахунок коштів відповідної бюджетної програми, передбаченої на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб а не з єдиного казначейського рахунку. Щодо додаткового рішення звертає увагу, що районним судом не враховано, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Просить скасувати рішення та додаткове рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
       5 серпня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним, а тому відсутні підстави для його скасування. Просить у задоволенні апеляційної скарги Львівської обласної прокуратури відмовити, а рішення залишити без змін. 
       Представник Державної казначейської служби Українив судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи цю службу повідомлено належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подано. Апеляційний суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.
       Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.
       Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Статями 15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. 

       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Згідно зі ст. 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.
       Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України.
       Згідно зі ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
       Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом.
       За змістом положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
       Статтею 4 цього Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 ст. 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
       Частиною 4 ст. 168 КПК України визначено, що після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобо`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
       Згідно з вимогами частин 1, 2 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статями 160-166, 170-4 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною звинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
       Відповідно до положень частини 4 статті 100 КПК України у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.
       Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19 листопада 2012 року.
       Відповідно до пункту 5 Порядку умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання.
       Згідно з п. 20 Порядку зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
       Пунктом 27 Порядку передбачено, що схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.
       Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
       Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
       Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність них умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
       Згідно із статтями 23 і 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
       Встановлено, що 24 листопада 2010 року в 00 год. на вулиці Науковій у м.Львові сталася дорожньо-транспортна пригода. Від отриманих в ДТП травм ОСОБА_3 помер.
       Відповідно до акту огляду та тимчасового затримання № 165 від 24 листопада 2010 року автомобіль «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був поміщений на арештмайданчик на вулиці Конюшинній, 13 у м. Львові.
       Згідно протоколу огляду і перевірки технічного стану транспорту від 31 листопада 2010 року при огляді встановлено: деформацію кришки капота, переднього правого та заднього крил, кришки багажника, обох правих дверей, правого порогу, даху справа, передньої та середньої стойок кузова, розбите праве бокове скло, розбита передня права фара, передня задня фара, деформовано і зміщено заднє праве колесо, пошкоджено спойлер на кришці багажника.
       Постановою старшого слідчого Прокуратури Франківського району м.Львова Осадця М.Т. від 7 грудня 2010 року порушено кримінальну справу за фактом дорожньо - транспортної пригоди, внаслідок якої отримав тілесні ушкодження від яких помер ОСОБА_3 , 1978 року народження.
       Відповідно до висновку експертного дослідження на предмет визначення вартості відновлювального ремонту та імовірної ринкової вартості №140 від 14 квітня 2011 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дослідження становить 95 000, 05 грн.; ринкову вартість цього автомобіля не встановлено, оскільки відсутні відомості про технічний стан та пробіг автомобіля станом на 24 листопада 2010 року. Ймовірна ринкова вартість автомобіля марки «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , при нормативному пробігу в цінах станом на 24 листопада 2010 року (без врахування пошкоджень отриманих внаслідок ДТП) становила 129 411, 99 грн.
       Згідно ремонтної калькуляції №03/140/11 від 14 квітня 2011 року, складеної з використанням системи «AUDATEX», вартість ремонту пошкодженого автомобіля складає 95 000 грн.
       Постановою слідчого відділу Прокуратури Львівської області Сколець О.В. від 9 лютого 2015 року, автомобіль марки «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42013150080000036 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
       Вироком Франківського районного суду міста Львова від 14-17 серпня 2017 року водія іншого транспортного засобу, причетного до ДТП, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування основного покарання із встановленням іспитового строку на 3 роки. Речовий доказ - автомобіль марки «Skoda» «Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернуто власнику. 
       Вироком Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 28 травня 2020 року, вирок Франківського районного суду м. Львова від 14-17 серпня 2017 року відносно ОСОБА_4 в частині призначеного покарання, скасовано та постановлено новий, яким визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
       Відповідно до акту огляду транспортного засобу №307-17 від 4 жовтня 2017 року, складеного судовим експертом Вербовим В.В., встановлено відсутність акумуляторної батареї, стартера, генератора, компресора системи кондиціонера, насосу гідропідсилювача, насосу бачка склоомивача, масляного шурупу, кришки заливної горловини (двигуна), форсунок, блоку дросельної заслонки, патрубка системи живлення, розширювального накладки бачка, кришки АКБ, облицювання водяного короба, щітки склоочисника, емблеми передньої, емблеми задньої, ліхтаря заднього лівого, антени даху, дзеркала зовнішнього лівого, дзеркала зовнішнього правого, накладки внутрішньої і трикутної) дверей передніх лівих, накладки внутрішньої (трикутної) дверей передніх правових, кришки блоку реле та запобіжників, запобіжників та реле блоку реле та запобіжників, полички лівої панелі приладів, манжета важеля КПП, повітряного сопла панелі приладів (ліве, центральне та праве), блоку передній, регулювання температури повітря, ліхтаря пасажирського салону управління внутрішнє задніх лівих дверей, управління внутрішніх задніх правих дверцят, повітряного сопла центральної консолі, управління внутрішнє лівої дверцят, управління внутрішнє передніх правових дверцят, ручки внутрішньої передніх лівих дверцят, динаміка та решітки динаміка лівих дверцят, динаміка та решітки динаміка передніх правих дверцят, світлових відбивачів оббивки передніх лівих дверей, склопідіймачів передніх лівих дверей, запасного колеса, дефлекторів бічних вікон (ліва сторона). Окрім того, експертом була встановлена деформація в передній зоні панелі даху бічної лівої, а також експерт вказав, що на автомобіль встановлені металеві колісні диски (на час первинного огляду 31 березня 2011 року автомобіль був укомплектований легкосплавними колісними дисками та пневмошинами 205/55 R16 94 R-XL NOKIAN HAKKAPELITA RSІ).
       30 травня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про вчинення кримінального правопорушення до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, за фактом службової недбалості працівників Прокуратури Львівської області щодо, неналежно виконання працівниками службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, незабезпечення належного зберігання речового доказу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42013150080000036 від 9 лютого 2013 року, автомобіля марки «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігався на арештмайданчику за адресою: м.Львів, вул. Конюшинна 13, що призвело до його розукомплектування невстановленими особами та заподіяння власнику вказаного транспортного засобу істотної шкоди.
       За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 уповноваженими особами ТУ ДБР у м.Львові 5 червня 2019 року внесено відомості до ЄРДР за №62019140000000537 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України; ОСОБА_1 визнано потерпілою.
       У акті прийому - передачі транспортних засобів №180 від 25 червня 2019 року відображено пошкодження лакофарбового покриття, потертості, відсутність правої передньої фари, пошкодження лівої передньої фари, пошкодження передньої кришки багажника з правої сторони, пошкодження двох правих дверей, відсутність щіток омивання скла; зазначено, що ліве переднє вікно водія приспущене, відсутні сліди опечатування.
       Постановою слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м.Львові Качмара С.В. від 26 червня 2020 року призначено судову автотоварознавчу експертизу.
       У п. 3 висновку експерта №16/2/687 від 14 грудня 2020 року встановлено наступне: «наданий на дослідження КТЗ марки «Skoda Octavia Tour, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на момент проведення дослідження 28 серпня 2020 року є не укомплектованій Інформації підприємства-виробника», п. 6 «вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля марки «Skoda Octavia Tour», ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , унаслідок неналежного збереження речового доказу, а саме: через його розукомплектування, станом на дату дослідження (28 серпня 2020 року) становить 121 885,73 грн.
       Згідно довідки ТОВ «Автомобільний Дім «Галич - Авто» №1/108 від 22 червня 2021 року, 2 квітня 2009 року новий автомобіль марки «Skoda Octavia Tour», ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , був придбаний та оформлений на ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
       На підставі аналізу наявних у справі доказів та встановлених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що саме на сторону обвинувачення покладався обов`язок щодо збереження речового доказу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42013150080000036 від 9 лютого 2013 року,- належного позивачеві на праві власності автомобіля марки «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігався на арештмайданчику за адресою: м. Львів, вул. Конюшинна 13.
       Судпершої інстанції, з урахуванням незаконних дій органів досудового розслідування, які спричинили майнову та моральну шкоду, яка перебуває в причинному зв`язку з неправомірними діями органів досудового розслідування і прокуратури, вимог розумності та справедливості, обсягу порушення прав ОСОБА_1 характеру і обсягу її страждань, обґрунтовано визначив компенсацію моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. та 121 885, 73 грн. матеріального збитку, внаслідок неналежного зберігання тимчасово вилученого майна, речового доказу.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи.
       Разом з тим,  колегія суддів не погоджується із формулюванням в резолютивній частині оскаржуваного рішення, що завдана позивачу шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, виходячи із наступного.
       Відшкодування шкоди має здійснюватися не за рахунок коштів Державної казначейської служби України, а через органи казначейства з Державного бюджету України, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) та висновкам які містяться у постановах Верховного Суду від 2 вересня 2020 року у справі № 556/896/18 (провадження № 61-8182св19), від 18 листопада 2020 року у справі № 554/5980/18 (провадження № 61-7636св19).
       Відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних правовідносин, зокрема, є Держава Україна.
       Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, на відшкодування шкоди повинні спрямовуватися кошти державного бюджету.
       Відповідно до ч.1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
       Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).
       Суд першої інстанції на це уваги не звернув та зробив помилковий висновок про стягнення коштів з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Тому резолютивну частину рішення та додаткового рішення суду першої інстанції належить змінити із зазначенням про стягнення коштів із Державного бюджету України.
       З урахуванням наведеного, оскаржувані рішення відповідно до ст.376 ЦПК України належить змінити, та викласти абзац другий та третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, внаслідок неналежного зберігання тимчасово вилученого майна, речового доказу у розмірі 121 885, 73 грн.». «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.». Абзац третій резолютивної частини додаткового рішення викласти в наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.
       Керуючись: ст.367, п.1, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури на рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 лютого 2022 року та апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 лютого 2022 року та додаткове рішення цього суду від 14 березня 2022 року задовольнити частково.
       Рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 лютого 2022 року та додаткове рішення цього суду від 14 березня 2022 року змінити.
       У абзацах другому і третьому резолютивної частини рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року замість слів: «Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України» вказати: «Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України».
       У абзаці третьому резолютивної частини додаткового рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 березня 2022 року замість слів: «Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України» вказати: «Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України».
       В решті рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року та додаткове рішення цього суду від 14 березня 2022 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
       Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 14 жовтня 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ____________ Ю.Р.Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк