Постанова 
Іменем України
 
19 жовтня 2022 року
м. Київ
 
справа № 759/21372/19
провадження № 61-5910св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Коротуна В. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - державний концерн «Укроборонпром»,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року в складі колегії суддів Андрієнко А. М., Соколової В. В., Поліщук Н. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Історія справи
Короткий зміст обставин справи
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДК «Укроборонпром», у якому просив стягнути 35 150,40 грн компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 16 серпня 2016 року по день фактичного розрахунку, обґрунтовуючи тим, що він працював в ДК «Укроборонпром» з 18 квітня 2012 року на посадах провідного юрисконсульта та завідувача сектору та 15 серпня 2016 року був звільнений за угодою сторін, проте при звільненні з ним не проведений повний розрахунок. 
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 25 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ДК «Укроборонпром» на користь ОСОБА_1 35 150,40 грн компенсації за невикористану додаткову відпустку; стягнуто з ДК «Укроборонпром» на користь держави судовий збір в розмірі 1152,60 грн; в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав клопотання про ухвалення додаткового рішення, у якому просив стягнути з відповідача судовий збір, сплачений позивачем за подання позову, в сумі 9 605 грн.
 
Клопотання мотивовано тим, що під час винесення постанови апеляційним судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, які сплачені позивачем при подачі позову. 
 
Короткий зміст ухвали апеляційного суду
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено. 
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що постановою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 25 березня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ДК «Укроборонпром» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано; стягнуто з ДК «Укроборонпром» на користь  ОСОБА_1 35 000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку; стягнуто з державного концерну «Укроборонпром» на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 741,51 грн.
 
За таких обставин, апеляційний суд вважав відсутніми підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, адже суд касаційної інстанції під час перегляду постанови апеляційного суду вирішив питання розподілу судових витрат. 
 
Аргументи учасників справи
 
У липні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким вирішити питання компенсації ОСОБА_1 сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 за подання позовної заяви сплатив 9 605 грн судового збору. Апеляційний суд під час прийняття постанови 25 березня 2021 року про задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача компенсації за невикористану додаткову відпустку не вирішив питання щодо розподілу судових витрат, сплачених позивачем за подання позовної заяви. 
 
Зазначає, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що суд касаційної інстанції розглянув справу в межах вимог касаційної скарги щодо оскарження постанови апеляційного суду в частині позовних вимог про компенсацію затримки розрахунку при звільненні та відповідно стягнув судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Таким чином, суд касаційної інстанції не вирішував питання компенсації судового збору за позовну вимогу про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку, адже не переглядав постанову апеляційного суду в цій частині. 
 
У серпні 2022 року ДК Укроборонпром» через представника ОСОБА_2 надав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить залишити її без задоволення, оскаржену ухвалу апеляційного суду без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість. Зазначає, що заявник звертається до апеляційного суду з вимогою про компенсацію судових витрат в частині стягнення судового збору, яка вирішена судом касаційної інстанції під час перегляду в касаційному порядку постанови апеляційного суду. При цьому, позивач у порядку статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви в частині вимог про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку, а тому суд апеляційної інстанції правильно вирішив питання щодо розподілу судового збору. 
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано для усунення недоліків касаційної скарги строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції. 
 
01 вересня 2022 року справа надійшла до Верховного Суду та передана судді-доповідачу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 11 серпня 2022 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права).
 
Позиція Верховного Суду
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 25 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ДК «Укроборонпром» на користь ОСОБА_1 35 150,40 грн компенсації за невикористану додаткову відпустку; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто з ДК «Укроборонпром» на користь держави судовий збір в розмірі 1152,60 грн. 
 
Постановою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Київського апеляційного суду від 25 березня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ДК «Укроборонпром» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано; стягнуто з ДК «Укроборонпром» на користь ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 35 000 грн; стягнуто з ДК «Укроборонпром» на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в частині задоволених позовних вимог в розмірі 741,51 грн.
 
Додатковою постановою Верховного Суду від 15 червня 2022 року клопотання ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ДК «Укроборонпром» на користь ОСОБА_1 167,78 грн судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам судом касаційної інстанції. 
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Як передбачено статтею 382 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема із резолютивної частини із зазначенням серед іншого нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
 
Cудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України).
 
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (квитанцій, рахунків тощо).
 
За подання позовної заяви  ОСОБА_1  сплатив 9 605 грн судового збору. 
 
За результатом апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції апеляційний суд постановою від 25 березня 2021 року задовольнив частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення про задоволення позовної вимоги про стягнення коштів за невикористану додаткову відпустку в розмірі 35 150,40 грн. 
 
Апеляційний суд при постановленні ухвали про відмову в прийнятті додаткового рішення помилково вважав, що суд касаційної інстанції під час перегляду постанови апеляційного суду вирішив питання про розподіл судових витрат, та не звернув увагу, що суд касаційної інстанції переглядав постанову апеляційного суду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відповідно здійснив розподіл судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог у цій частині. 
 
У клопотанні про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 просив стягнути судовий збір, в тому числі сплачений за подання позову в частині задоволених позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку, які були предметом розгляду суду апеляційної інстанції і не були предметом касаційного перегляду. 
 
У випадку задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови, судові витрати, а саме, сплачений за подання позовної заяви судовий збір має бути розподілений з урахуванням вимог статті 141 ЦПК України. 
 
Аналіз матеріалів справи, яка переглядається, свідчить, що:
            предметом позову ОСОБА_1 є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2 004 932,25 грн та компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці у розмірі 35 150,40 грн; 
            ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав несплати позивачем судового збору за подання позовної заяви. При цьому суд першої інстанції зазначив, що фонд оплати праці складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової  заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат; виплати за час затримки розрахунку при звільненні не відносяться до фонду оплати праці;
пільги, передбачені пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюються на вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки такі вимоги не входять до структури заробітної плати;
відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З урахуванням пред`явлених позовних вимог про стягнення 2 004 932,25 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказану вимогу станом на листопад 2019 рок підлягав сплаті судовий збір у розмірі 9 05 грн, який і був сплачений позивачем на вимогу суду про усунення недоліків позовної заяви; 
позивач не сплачував судовий збір за вимогою про стягнення компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку.
            
Апеляційний суд, вирішуючи вимоги про стягнення компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку та беручи до уваги положення статті 141 ЦПК України, вирішив питання про розподіл судових витрат та компенсував їх за рахунок відповідача.
 
За таких обставин заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цій справі в частині вирішення питання про стягнення на його користь судового збору за позовну вимогу про стягнення компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку не підлягає задоволенню. 
 
Суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні заяви, однак помилився щодо мотивів такої відмови, у зв`язку з чим ухвала суду апеляційної інстанції підлягає зміні.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    В. І. Крат
 
Судді                                                                              Н. О. Антоненко
 
                                                                                      І. О. Дундар 
 
                                                                                      Є. В. Краснощоков 
 
В. М. Коротун