ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 жовтня 2022 року           справа №200/17296/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року (повне судове рішення складено 04 лютого 2022 року в м. Слов`янську) у справі № 200/17296/21 (суддя в І інстанції Толстолуцька М.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії,

                                                          УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - Управління), в якому просила зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 71634,31 грн, з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.04.2019 №149 о/с звільнена зі служби в поліції на підставі п. 7 ч. 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію". 23.07.2019 позивач звернулась із заявою до ГУ НП в Донецькій області з вимогами про відновлення її порушених прав в частині: перерахунку вислуги років у пільговому обчислені; отриманні відповідної винагороди за участь в АТО за період з 11.07.2014 по 30.11.2014; виплати суми середнього заробітку за час затримки розрахунку зі нею при звільненні та компенсації за невикористані додаткові відпустки, на що листом від 27.08.2019 № Х-400/12/02-2019 отримала відмову. За відновленням свого порушеного права 17.10.2019 позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року у справі № 200/12282/19-а позов задоволено частково, а саме у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку відмовлено, через те що дана позовна вимога була передчасною, оскільки Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області ще не була виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік. Як наслідок, для проведення належного розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд був позбавлений можливості визначити істотність частини не виплаченої суми як заборгованості порівняно із загальною сумою, що належала до виплати у зв`язку зі звільненням.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року у справі № 200/12282/19-а після апеляційного оскарження виконано відповідачем у повному обсязі 26.11.2021, а саме їй на банківську картку «ПриватБанк» перераховано грошові кошти в сумі 26731,91 грн. 
Позивача звільнено 12.04.2019, остаточний розрахунок проведено 26.11.2021. Крім того слід зазначити, що перша сума розрахунку при звільненні 48 690,27 грн була перерахована ГУНП в Донецькій області 24.04.2019 (через 11 днів після звільнення).
Період затримки складає 959 календарних днів (з 12.04.2019 по 26.11.2021).
Середньомісячний розмір грошового забезпечення складає 12646,20 грн/міс., середньоденний - 12646,20 грн/30 днів = 421,54 грн.
Таким чином, сума, що підлягає виплаті становить 404 256,86 грн (із розрахунку 421,54 грн * 959 календарних днів).
Загальний розмір сум, які підлягали виплаті при звільненні становить 75 422,18 грн. (48 690,27 грн - сума виплат при звільненні; 26 731,91 грн - грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій).
Розмір несвоєчасно сплачених грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки в загальному розмірі 26 731,91 грн складає 35,44 % від загальної суми, що належала виплаті при звільненні.
Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, враховуючи пропорційність виплати сум складає (421,54 х 959) * 35,44 % =143 268,63 гри.
Розуміючи компенсаційний характер заходів відповідальності та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, які визначені Великою Палатою Верховного Суду, просить суд відшкодувати 50 % зазначеної суми, а саме 143 268,63 грн * 50% = 71 634,31 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року позов задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 69 329 грн 03 коп. з відрахуванням належних до сплати податків і зборів.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що спеціальним законодавством щодо поліцейських не передбачено стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Крім того, суд першої інстанції не врахував принцип співмірності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 з 15 серпня 2001 року по 06 листопада 2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ та з 07 листопада 2015 року по 12 квітня 2019 року – в Національній поліції на посадах середнього начальницького складу.
Наказом ГУНП Донецькій в області від 12 квітня 2019 року № 149о/с звільнено зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 з 12 квітня 2019 року за власним бажанням; визначено, що вислуга років станом на 12 квітня 2019 року у календарному обчисленні складає 17 років 07 місяців 28 днів, у пільговому обчисленні – 23 роки 05 місяців 02 дні.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року в справі № 200/12282/19, яке набрало законної сили 18 жовтня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання дій протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Донецькій області в підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області необхідних документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, викладену у листі від 27 серпня 2019 року № Х-400/12/02-2019.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області необхідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
На виконання вказаного судового рішення відповідач нарахував позивачу кошти в сумі 26731,91 грн, відповідно до платіжного доручення №8745 від 24.11.2021, проте відповідно до довідки  №1956 від 28.12.2021 про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, ОСОБА_1 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду №200/12282/19 від 19.07.2021 грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпуски, як учаснику бойових дій, за період 2016-2019 рік в сумі 21711,20 грн, із розрахунку: 56 днів*387,70 грн=21711,20 грн.
Крім того, в довідці №1956 від 28.12.2021 вказано, що під час формування відповіді було встановлено, що 26.11.2021 на особистий картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», зайво перераховано кошти в сумі 5346,38 грн /а.с.37-38/.
Отже, остаточний розрахунок при звільненні шляхом перерахування позивачу відповідних сум проведений 24 листопада 2021 року. 
Період затримки розрахунку при звільненні - з 13 квітня 2019 року по 24 листопада 2021 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. 
Проходження служби в поліції регулюється Законом України «Про Національну поліцію» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону).
Відповідно до ч. 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016  року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.
Цей Порядок затверджено відповідно до ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Оскільки спеціальними нормами права, які регулюють питання проходження служби та виплати грошового забезпечення поліцейським, питання порядку проведення остаточного розрахунку при звільненні та відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільнені не врегульовані, тому підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства.
При цьому посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 19 травня 2021 року в справі № 640/9523/20 не можуть бути взяті до уваги, оскільки вона не є релевантною до спірних правовідносин, оскільки позивачем в цій справі була суддя Конституційного Суду України, діяльність якої врегульовано іншим спеціальним законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 116 Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 Кодексу встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні та визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
Відповідно до п. 2 розд. ІІ вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки  або  виплати компенсації за невикористані відпустки. 
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують  місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. 
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в  якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. 
Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.
Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку. 
Абзацом 2 п. 3 розд. ІІІ Порядку визначено, що суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. 
Пунктом 8 розд. IV Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені строки є підставою для відповідальності, що передбачена ст. 117 Кодексу законів про працю України, у виді виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»,.
Пунктом 2 вказаної Постанови визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016  року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.
Зі змісту вказаного Порядку, який є спеціальним для вирішення спірних правовідносин та діяв на час звільнення позивача, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обчислюється та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.
Отже, обчислення середнього заробітку поліцейських проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016  року № 260.
Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 805/2706/17-а, від 24 липня 2019 року у справі №805/3167/18-а, від 26 листопада 2019 року у справі №806/2176/17.
Враховуючи те, що звільнення позивача відбулося 29 травня 2020 року, середній розмір грошового забезпечення позивача повинен обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи перед звільненнями, за правилами, що передбачені п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (оскільки іншого нормативно-правового акту, який би встановлював правила такого обчислення, на теперішній час не існує), а саме: березень 2020 року та квітень 2020 року. 
Відповідно до п. 3 розд. І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, що затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
З огляду на наведене розрахунок позивача, проведений без урахування додаткових видів грошового забезпечення та індексації (яка є складовою грошового забезпечення та однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці), є помилковим.
На те, що індексація є складовою належної працівникові заробітної плати (грошового забезпечення), також звертав увагу і Верховний Суд, зокрема в постанові від 28 листопада 2019 року в справі №803/1937/17, зазначивши наступне: «Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.».
Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Донецькій області про розмір грошового забезпечення від 28.12.2021 №1955 грошове забезпечення позивача за 2 повні місяці роботи перед звільненням становило: за лютий 2019 року – 11883,56 грн., за березень 2019 року – 12898,82 грн.
Кількість календарних днів у лютому та березні 2019 року становило 28 та 31 відповідно, всього – 59.
Розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становив 420,04 грн (11883,56 +12898,82/ 59 день = 420,04 грн).
Кількість календарних днів затримки розрахунку за період з 13 квітня 2019 року (наступний день за днем звільнення) по 24 листопада 2021 року  (день остаточного розрахунку) складає 956 днів.
Таким чином, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні складає 401558,24 грн (середньоденний розмір грошового забезпечення 420,04 грн х 956 днів затримки).
Як вбачається з довідки №1954 від 28.12.2021 про нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , при звільненні позивачу було виплачено грошове забезпечення у квітні 2019 року у розмірі 62869,16 грн /а.с.34-35/.
Однак, повинно було бути виплачено 38749,80 грн (62869,16 грн виплачені + 21711,20 грн не виплачені (додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2016- 2019 рік у кількості 56 днів) = 84580,36 грн).
Процентна частка невиплачених при звільненні сум складає 34,53 % (21711,20 грн / 62869,16 грн х 100%).
Розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні з позивачем, що має йому сплатити відповідач розрахований судом як 34,53 % від 401558,24 грн становить 138 658,06 грн.
Тобто, сума своєчасно виплаченого позивачу грошового забезпечення є значно більшою, ніж сума, що виплачена несвоєчасно.
Верховний Суд в постанові від 18 липня 2018 року в справі № 825/325/16 дійшов висновку, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості (заробітну плату з урахуванням індексації), істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, та інших обставин справи (принципи розумності, справедливості та пропорційності, про який пізніше зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17).
Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаних постановах Верховного Суду, відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Виходячи з конкретних обставин справи, принципів законності та справедливості, та з урахуванням наведеної правової позиції Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов до висновку, що на користь позивача підлягає виплаті частина середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку в розмірі 50%, що складає 69 329,03 грн. (50% від суми 138 658,06 грн), що є співмірним з урахуванням загального розміру суми компенсації.
Погоджуючись з висновком місцевого суду щодо необхідності застосування до спірних правовідносин права суду зменшити розмір середнього заробітку та, відповідно, часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції обґрунтовано застосовано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19.
В той же час, в нинішній справі наявні інші критерії (окрім застосованого місцевим судом) для зменшення розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача.
Так, враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності за статтею 117 Кодексу законів про працю України та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд першої інстанції правильно вирішив зменшити розмір відшкодування, враховуючи наступні критерії: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення законодавством, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. 
Це прямо зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (пункт 91).
Так, в справі, що розглядається, тривалість періоду з моменту порушення прав працівника і до моменту його звернення до відповідача з вимогою про нарахування відповідних сум пов`язана, в тому числі, із діями позивача, який, по-перше, не одразу після звільнення оскаржив бездіяльність відповідача щодо повного розрахунку (11 жовтня 2019 року - відповідно до ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року в справі №200/12282/19-а), а по-друге, не вживав заходів щодо спонукання суду першої інстанції розглянути справу № 200/12282/19 у встановлений законодавством строк, - при тому, що місцевим судом ця справа розглядалась майже 2 роки, що спричинило штучне збільшення періоду затримки розрахунку.
Щодо дій відповідача.
Останній зауважує, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки позивачу не була сплачена у зв`язку із відсутністю, на думку Управління, правових підстав для такої виплати.
Відтак, між сторонами виник спір щодо виплати вказаної вище компенсації.
Колегія суддів зазначає, що ця ситуація виникла у зв`язку із неналежною якістю Закону, а саме: наявності в різних законодавчих актах неоднозначного правового регулювання спірних правовідносин.
Вказане підтверджується і наявністю судових спорів, внаслідок чого Верховним Судом 21.08.2019 було вирішено аналогічний спір у зразковій справі № 620/4218/18.
При цьому сплата 24 листопада 2021 року визначених судом в справі № 200/12282/19 сум була здійснена відповідачем без зволікань після набрання законної сили рішенням у вказаній справі (18 жовтня 2021 року).
Отже, невиплата відповідачем зазначеної компенсації позивачеві не була обумовлена проявом грубого свавілля. 
З огляду на встановлені обставини та з метою дотримання балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку. 
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у подібних правовідносинах в постанові від 21.04.2021 у справі № 360/3574/19.
Колегія суддів враховує, що Верховним Судом у постановах у справах № 821/1083/17, № 761/9584/15-ц, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
В постанові від 23.09.2021 року по справі № 340/1405/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо наявності підстав для зменшення його розміру, тому вона задовольняється частково.
З огляду на викладене вище, враховуючи, що ГУНП в Донецькій області нарахувало та перерахувало ОСОБА_1 компенсацію у розмірі 26 731,91 грн (разом із помилково перерахованими коштами) на виконання рішення суду від 19.07.2021 у справі № 200/12282/19-а замість належної суми 21711,20 грн, апеляційний суд вважає за необхідне присудити позивачці до стягнення 2 000 грн.
Згідно частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити.
Судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, за діючим процесуальним законодавством розподілу не підлягають. 
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року у справі № 200/17296/21 – змінити.
В абзаці другому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року у справі № 200/17296/21 слова і цифри «у розмірі 69329 (шістдесят дев`ять тисяч триста двадцять дев`ять) грн. 03 коп.» замінити словами і цифрами «у сумі 2000 (дві тисячі) гривень».
В решті рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року у справі № 200/17296/21 – залишити без змін.   
Повне судове рішення – 25 жовтня 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            Т.Г. Гаврищук

                                                                                                      А.А. Блохін