Номер провадження: 22-ц/813/390/22 
Справа № 503/806/21
Головуючий у першій інстанції Вороненко Д. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Сидоренко А.О.,
розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кодимського районного суду Одеської області від 05 липня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Заявник подав до суду вказану заяву, посилаючись на ті обставини, що 05 квітня 2007 року між ним та ПАТ КБ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір № 3299-018/07Р, за умовами якого ним було отримано грошові кошти у розмірі 32320 доларів США на строк до 05.04.2014 року під сплату 11,99 річних за його виконання. Для забезпечення зобов`язань за цим договором ОСОБА_1 передав у заставу банку автомобіль марки SSANG YONG KYRON M200XDI, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що було оформлено відповідним договором застави транспортного засобу посвідченим нотаріусом 05.04.2007 року. 
В подальшому, а саме 18 травня 2010 року Кодимським районним судом Одеської області, за результатом розгляду цивільної справи №2-99/10 за позовом банку, було ухвалено рішення, яким з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» 222338,76 грн заборгованості по кредиту та 1820 грн судових витрат. 
13 липня 2011 року судом, за заявою банку, за вказаним рішенням були видані виконавчі листи. 
Внаслідок втрати виконавчого листа 08 травня 2012 року представник ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» звернувся до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, яку було задоволено ухвалою суду від 31 травня 2012 року. 
Тому 05 грудня 2012 року судом за рішенням, ухваленим 18.05.2010 року у справі № 2-99/10, було видано дублікат виконавчого листа. 
25 січня 2013 року державним виконавцем ВДВС Кодимського РУЮ було відкрито виконавче провадження № 36142459 про примусове виконання виконавчого листа виданого судом 05.12.2012 року у справі № 2-99/10. В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем своєю постановою від 06.03.2013 року було оголошено розшук належного боржнику автомобіля, який перебував у заставі. 08.06.2013 року інспектором ДПС автомобіль боржника був затриманий разом із ключима до нього і документами на нього та поміщений на арешт майданчик №1 в м. Одесі. 
10 червня 2013 року ГУ МВС України в Одеській області направило до ВДВС Кодимського РУЮ повідомлення №712399 про затримання автомобіля боржника. У зв`язку з чим матеріали виконавчого провадження були передані з ВДВС Кодимського РУЮ до Другого Київського ВДВС м. Одеси для подальшого виконання. 
30 жовтня 2017 року судом у справі № 503/2039/17, за результатом розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження, постановлено ухвалу, якою змінено у даному виконавчому провадженні стягувача – ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на його правонаступника – ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». 
Згідно із звіту про незалежну оцінку, замовленого боржником, ринкова вартість затриманого автомобіля, що перебуває у заставі, станом на 27.06.2017 року складала 261474 грн, а на станом на 14.07.2020 року складала 246499 грн. 
Тому заявник вважає, що вартість вилученого в нього автомобіля, що перебуває у заставі, повністю перекриває вартість кредитного боргу в розмірі 222338,76 грн та навіть перевищує його. 
Однак, 23.07.2020 року державним виконавцем Кодимського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62630599 за виконавчим листом виданим судом 05.12.2012 року у справі № 2-99/10, в якому стягувачем є ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». 
Заявник не погоджується з відкриттям вдруге виконавчого провадження за дублікатом виконавчого листа у справі №2-99/10, який вважає отриманим стягувачем неправомірно, оскільки внаслідок цього з нього намагаються повторно стягнути кредитний борг, який вже був фактично повернутий за рахунок предмету застави. 
У зв`язку з чим заявник просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист виданий Кодимським районним судом Одеської області 05.12.2012 року за рішенням ухваленим у цивільній справі № 2-99/10, згідно із якого з нього та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» підлягає стягненню заборгованості за кредитом в розмірі 222338,76 грн, а також витребувати оригінал зазначеного дублікату виконавчого листа з Кодимського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 05 липня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні заяви.

Сповіщення сторін.
Про судове засідання, призначене на 19 жовтня 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Повне судове рішення виготовлено 31 жовтня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 05 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» було укладено кредитний договір №3299-018/07Р, за умовами якого ним було отримано грошові кошти у розмірі 32320 доларів США на строк до 05.04.2014 року під сплату 11,99 відсотків річних, про що свідчить копія відповідного договору.
Для забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, а ОСОБА_1 також передав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль марки SSANG YONG KYRON M200XDI, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що підтверджується роздруківкою рішення Кодимського районного суду Одеської області від 18 травня 2010 року у справі №2-99/10, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 03.04.2007 року серії НОМЕР_3 та копією договору застави транспортного засобу посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. 05.04.2007 року, а також копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 23.04.2007 року № 12220228.
В подальшому ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» пред`явило до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов про відшкодування заборгованості за кредитним договором №3299-018/07Р від 05.04.2007 року шляхом подання до Кодимського районного суду Одеської області відповідної позовної заяви від 21 жовтня 2009 року за № 105975/91, за результатом розгляду якої в межах цивільної справи №2-99/10 судом 18.05.2010 року було ухвалено рішення, яким позов було задоволено в повному обсязі, а з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» 222338,76 грн заборгованості по кредиту та 1820 грн судових витрат.
04 липня 2011 року представник ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» надіслав до суду факсовим зв`язком заяву від 04.07.2011 року про видачу копії зазначеного рішення суду та оригіналів виконавчих листів за рішенням, про що свідчить копія відповідної заяви.
13 липня 2011 року судом, за заявою банку від 04.07.2011 року, на адресу ПАТ КБ «Правекс-Банк» було направлено поштовим зв`язком копію рішення суду від 18.05.2010 року у справі № 2-99/10 та виконавчі листи за ним щодо стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією відповідного супровідного листа.
Внаслідок втрати виконавчого листа представник ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» звернувся до суду із заявою від 08.05.2012 року про видачу дублікату виконавчого листа, яка надійшла до Кодимського районного суду Одеської області 30.05.2012 року за вх.№ 3304/12, про що свідчить копія відповідної заяви з відміткою про її отримання.
31 травня 2012 року судом, за результатом розгляду заяви ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», було постановлено ухвалу про її задоволення та видачу дублікату виконавчого листа за рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 18.05.2010 року у цивільній справі № 2-99/10 за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредиту на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» в розмірі 222338,76 грн заборгованості по кредиту та 1820 грн судових витрат.
05 грудня 2012 року Кодимським районним судом Одеської області за рішенням ухваленим 18.05.2010 року у справі № 2-99/10 було видано дублікат виконавчого листа , що підтверджується копією відповідного виконавчого листа.
23 січня 2013 року ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» подало до ВДВС Кодимського РУЮ заяву про примусове виконання виконавчого листа виданого судом 05.12.2012 року у справі № 2-99/10 щодо боржника ОСОБА_1 , про свідчить копія постанови державного виконавця від 25.01.2013 року у виконавчому провадженні № 36142459.
25 січня 2013 року державним виконавцем ВДВС Кодимського РУЮ Кушнір С.М. було відкрито виконавче провадження № 36142459 про примусове виконання виконавчого листа виданого судом 05.12.2012 року у справі № 2-99/10 щодо боржника ОСОБА_1 , що підтверджується копією відповідної постанови.
30 січня 2013 року державним виконавцем накладено арешт рухомого майна боржника ОСОБА_1 , про що свідчать копії листів-відповідей ВДВС Кодимського РУЮ від 24.10.2013 року № 03-5110 і від 14.11.2013 року № 03-5478.
20 березня 2013 року, рамках виконавчого провадження №36142459, постановою державного виконавця було оголошено розшук належного боржнику автомобіля, який перебував у заставі , про що свідчать копії листів-відповідей ВДВС Кодимського РУЮ від 24.10.2013 року № 03-5110 і від 14.11.2013 року № 03-5478, роздруківка з камери № 2 СП ДАІ «Дачне» від 08.06.2013 року з інформацією про розшук, а також зміст акту № 721сп1 прийому затриманого транспортного засобу від 08.06.2013 року.
08 червня 2013 року інспектором ДПС СП№2 Роговим В.В. автомобіль боржника марки SSANG YONG KYRON M200XDI, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 був затриманий разом із ключіма до нього та поміщений на арешт-майданчик №1 м. Одеси, про що також свідчить роздруківка з камери № 2 СП ДАІ «Дачне» від 08.06.2013 року з інформацією про розшук, зміст акту № 721сп1 прийому затриманого транспортного засобу від 08.06.2013 року, а також копія листа-повідомлення ГУ МВС України в Одеській області від 10.06.2013 року № 7/2399.
10 червня 2013 року ГУ МВС України в Одеській області направило до ВДВС Кодимського РУЮ повідомлення № 7/2399 про затримання автомобіля боржника, яке було отримано ВДВС Кодимського РУЮ 25.07.2013 року за Вх. № 03-967, що підтверджується копією відповідного листа-повідомлення із відміткою про отримання.
29 липня 2013 року виконавче провадження №36142459 було закінчене постановою державного виконавця ВДВС Кодимського РУЮ Кушнір С.М. на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на той час), а самі матеріали виконавчого провадження № 36142459 були передані з ВДВС Кодимського РУЮ до Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ за місцем знаходженням майна боржника – автомобіля поміщеного на арешт-майданчик, про що свідчать копії відповідної постанови, супровідного листа ВДВС Кодимського РУЮ від 29.07.2013 року № 03-3796 та листів-відповідей ВДВС Кодимського РУЮ від 24.10.2013 року № 03-5110 і від 14.11.2013 року № 03-5478.
31 травня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» укладено Договір купівлі-продажу прав вимог за кредитним договорами №2, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №3299-018/07Р від 05 квітня 2007 року укладеним між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_1 та всіма договорами забезпечення перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», про що свідчить зміст копії ухвали Кодимського районного суду Одеської області від 30.10.2017 року у справі № 503/2039/17.
30 жовтня 2017 року судом у справі № 503/2039/17, за результатом розгляду заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження, постановлено ухвалу, якою змінено у даному виконавчому провадженні стягувача – ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на його правонаступника – ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», про що свідчить копія відповідної ухвали суду.
У зв`язку з чим ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернулось до Кодимського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою від 13.07.2020 року № 60589 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого судом 05.12.2012 року у справі № 2-99/10 щодо боржника ОСОБА_1 , про свідчить копія відповідної заяви.
23 липня 2020 року державним виконавцем Кодимського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) Борщ Л.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62630599 за виконавчим листом виданим судом 05.12.2012 року у справі № 2-99/10 щодо боржника ОСОБА_1 , в якому стягувачем є ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», що підтверджується копіями відповідної постанови та листа-відповіді Кодимського РВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) від 27.08.2020 року № 42-8748.
Суду не надано доказів, на підставі яких можна було б встановити точну кількість пред`явлення стягувачем (стягувачами) виконавчого листа (дубліката виконавчого листа) виданого судом 05.12.2012 року за рішенням ухваленим 18.05.2010 року у цивільній справі № 2-99/10 для примусового виконання до органів державної виконавчої служби, а також встановлення результатів виконавчих проваджень імовірно відкритих за даними зверненнями. Але відмітки наявні на копії виконавчого листа (дубліката виконавчого листа) свідчать про його неодноразове пред`являвся для виконання. Крім того, у листі-відповіді Кодимського РВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) від 27.08.2020 року № 42-8748 згадувалось також про виконавче провадження № 49002153, яке було закінчене на підставі пункту 10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби).
Згідно із звітів про незалежну оцінку, замовлених боржником ОСОБА_1 та проведених Інвестиційно-консалтинговим бюро «ТРІАДА», ринкова вартість затриманого автомобіля, що перебуває у заставі, станом на 27.06.2017 року складала 261474 грн, а на станом на 14.07.2020 року складала 246499 грн.
Відповідно до ч.1-2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд першої інстанції правильно не вважав обґрунтованим твердження боржника ОСОБА_1 , що в межах виконавчого провадження №62630599, відкритого 23.07.2020 року за виконавчим листом (дублікатом виконавчого листа) виданим Кодимським районним судом Одеської області 05.12.2012 року за рішенням ухваленим 18.05.2010 року у цивільній справі № 2-99/10, може відбутися повторне виконання рішення, оскільки боржником ОСОБА_1 судам не надано належних, допустимих і достатніх доказів того, що раніше зазначений виконавчий лист (дублікат виконавчого листа) вже був фактично виконаний, зокрема в межах виконавчого провадження №36142459 або якого-небудь іншого виконавчого провадження. 
Так, боржником ОСОБА_1 судам не надано копії відповідної постанови державного виконавця або витягу з інформацією про відповідне виконавче провадження, які б підтверджували закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом (дублікатом виконавчого листа), виданим судом 05.12.2012 року у цивільній справі № 2-99/10 саме у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно із виконавчого документа, тобто на підставі пункту 8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XI V (чинного на період з момент видачі виконавчого листа – 05.12.2012 року і до 05.10.2016 року) або на підставі пункту 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ (чинного з 05.10.2016 року до теперішнього часу).
Відмітки наявні на копії виконавчого листа (дубліката виконавчого листа) виданого судом 05.12.2012 року у цивільній справі № 2-99/10, яка додана боржником ОСОБА_1 до своєї заяви, вказують на те, що останній неодноразово пред`являвся стягувачем для виконання до органу державної виконавчої служби, але виконавчі провадження закінчувались не з підстав його фактичного виконання.
Посилання боржника ОСОБА_1 на ту обставину, що внаслідок вилучення в нього автомобіля марки SSANG YONG KYRON M200XDI, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що перебував у заставі та мав ринкову вартість, яка перевищувала борг, який підлягає стягненню за виконавчим листом, виданим судом 05.12.2012 року у цивільній справі № 2-99/10, призвело до повного виконання вимоги за згаданим виконавчим листом є безпідставним. Так боржником ОСОБА_1 суду не надано належних, допустимих і достатніх доказів того, що після затримання належного йому автомобіля та його поміщення на відповідний арешт-майданчик органами ДВС щодо даного майна були вчиненні виконавчі дії, передбачені ч.1 і 6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (чинного на період з момент видачі виконавчого листа – 05.12.2012 року і до 05.10.2016 року), а саме його продаж на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах , а у випадку не реалізації у зазначені способи, що стягувач погодився на пропозицію державного виконавця залишити за собою нереалізоване майно. При цьому, ч.1 і 6 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ (чинного з 05.10.2016 року до теперішнього часу) передбачають реалізація арештованого майна шляхом здійснення електронних торгів або за фіксованою ціною, а у випадку не реалізації у зазначені способи, що стягувач погодився на пропозицію виконавця залишити за собою нереалізоване майно.
Також суд першої інстанції правильно звернув увагу на ту обставину, що у листі-відповіді Кодимського РВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) від 27.08.2020 року № 42-8748 боржнику ОСОБА_1 повідомлялося про відсутність будь-яких документів щодо реалізації належного йому автомобіля марки SSANG YONG KYRON M200XDI, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та рекомендовано звертатися для отримання інформації з цього приводу до другого Київського ВДВС Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса).
Однак, боржником ОСОБА_1 судам не надано документів, які б підтверджували його звернення до другого Київського ВДВС ПМУЮ МЮ (м. Одеса) та з приводу наявності або відсутності у минулому реалізації автомобіля марки SSANG YONG KYRON M200XDI, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 Другим Київським ВДВС Одеського МУЮ або Київським ВДВС ПМУЮ МЮ (м. Одеса) у відповідні періоди своєї виконавчої діяльності.
Таким чином, суд першої інстанції вмотивовано вважав, що відсутні підстави вважати виконавчий лист (дублікат виконавчого листа), виданий судом 05.12.2012 року за рішенням ухваленим 18.05.2010 року у цивільній справі № 2-99/10, таким, що був фактично виконаний.
Також відсутні підстави вважати видачу судом 05.12.2012 року виконавчого листа (дубліката виконавчого листа) за рішенням ухваленим 18.05.2010 року у цивільній справі № 2-99/10 помилковим, оскільки дослідженні судом матеріали підтверджують ухвалення судом відповідного рішення 18.05.2010 року, а суть вимоги включеної до змісту виконавчого листа (дубліката виконавчого листа) при його виготовленні відповідає рішенню прийнятому судом за наслідком вирішення спору у цивільній справі № 2-99/10 та викладеному в рішенні ухваленому 18.05.2010 року.
При цьому, частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII закріплено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Крім того, ст. 129 Конституції України закріплено, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.
Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції вмотивовано вважав, що відсутні підстави, передбачені ст. 432 ЦПК України, для визнання виконавчого листа виданого судом 05.12.2012 року за рішенням ухваленим 18.05.2010 року у цивільній справі № 2-99/10 таким, що не підлягає виконанню, а тому заявлена боржником основна вимога є необґрунтованою, у зв`язку з чим в її задоволенні дійсно необхідно було відмовити.
В свою чергу, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що за умови відмови в задоволенні основної вимоги – про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, то похідна вимога про витребування оригіналу з органу державної виконавчої служби також не підлягає вирішенню, оскільки не може бути вирішеною окремо від основної вимоги.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Питання щодо заяви вирішено судом першої інстанції по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Кодимського районного суду Одеської області від 05 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 31 жовтня 2022 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дришлюк