ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5575/22 Справа № 215/4093/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Бондар Я.М.,
суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.
сторони справи:
позивач- ОСОБА_1 
відповідач- держава Україна в особі Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, Державна казначейська служба України,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1  на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2022 року, ухваленого суддею Квятковським Я.А. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 01 червня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави України в особі Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю, у розмірі 1 157 700 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що він не отримав відповіді на свою скаргу від 14.03.19 року вх. №С-223 до голови виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради. 
У подальшому, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до голови виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради Солода В.М. про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії -  задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність голови Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода В.М., яка виразилась у неповному розгляді скарги ОСОБА_1  від 14.03.2019 року вх. №С-223 по суті звернення, зобов`язано голову Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода В.М. повно та всебічно розглянути скаргу позивача  та надати на цю скаргу обґрунтовану відповідь, згідно вимог чинного законодавства України. 
Оскільки право на інформацію було порушено відповідачем під час виконання ним владних (управлінських) функцій та службових обов`язків, то наслідками цих протиправних дій стало спричинення йому моральної шкоди, яку він оцінює в 1157700 грн., вказує, що неправомірна поведінка відповідача переповнює життя позивача негативними емоціями, викликає у нього психологічне напруження у зв`язку з очікуванням законної відповіді, у зв`язку із чим було порушено його право на вільне волевиявлення на виборах Президента 31.03.2019 року.
Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до держави України в особі Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено у повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, ставить питання про його скасування, ухвалення нового рішення про повне задоволення заявлених ним позовних вимог.
Скаржник зазначає, що оскаржуване судове рішення не відповідає нормам статей 1166-1167, 1177 ЦК України, статей 2-4,10,18, ч.11-5 ЦПК України, п.3 ч.2 ст.11 ЦК України, статтям 56, 124, 144 Конституції України. Вказує, що рішення суду першої інстанції не забезпечує абсолютні фундаментальні конституційні гарантії, затверджує інший правовий порядок відшкодування шкоди, завданої здоров`ю протиправним без дійством, надає хибної визначеності виконанню в розумінні ст.144 Конституції України рішення Дніпропетровського окружного рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 у справі №215/1960/19адміністративного суду від 05.07.2019 у справі №215/1960/19. Зазначає, що доказ виконання відсутній в матеріалах справи, суд відмовився належно проводити аналіз наведених ним норм закону, рішення не ґрунтується на засадах верховенства права, мотиви і аргументи суду є хибними, що є підставою для його скасування.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , відповідач Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2022 року без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до голови виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради Солода В.М. зі скаргою від 22.06.2021 про реагування у сфері виборчого права ОСОБА_1 (а.с. 2 зворот). На вказане звернення позивач відповіді не отримав.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода В.М., визнано протиправною бездіяльність голови виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради Солода В.М. щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 від 14.03.2019 року за вх.С-223 у встановлений законом строк, зобов`язано голову виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради Солода В.М. розглянути скаргу позивача від 14.03.2019 року та надати обґрунтовану відповідь, згідно вимог чинного законодавства України, в іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с.3-7).
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 заяву ОСОБА_1 від 14.03.2019 року вх. №С-223 розглянуто відповідачем та надіслано відповідь позивачу ( а.с.41,42,43,44).
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, виходив з того, що позивачем не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди. 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно донорм ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до змісту ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За правилами ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Тобто, ч.1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.
Відповідно до норм статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. 
Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. 
Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. 
Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Разом з тим, згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вказаний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 638/8636/17-ц.
Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у Постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. 
Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. 
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено судом, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , визнано протиправною бездіяльність голови виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради Солода В.М. щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 від 14.03.2019 року за вх.С-223 у встановлений законом строк, зобов`язано Солода В.М. розглянути скаргу позивача від 14.03.2019 року та надати обґрунтовану відповідь, згідно вимог чинного законодавства України, в іншій частині позовних вимог, ОСОБА_1 відмовлено (а.с.3-7).
З рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 видно, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича, просив суд: визнати протиправною бездіяльність голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича, яка виявилася у порушенні правового режиму розгляду скарги від 14.03.2019 року вх. № С-223, згідно з порядком, передбаченим ст. ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», ч. 1, ч. 2 , ч. 8 ст. 11 Закону України «Про державну службу» і принципів ст. ст. 3, 22, 70, 71 Конституції України; зобов`язати голову виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича протягом 15-ти днів індивідуальним актом забезпечити проведення службового розслідування бездіяльності завідуючої відділом ведення державного реєстру виборців виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг та надати зазначені документи, згідно зі скаргою від 14.03.2019 року вх. № С-223; визнати протиправною бездіяльність голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича, яка виявилася у непідкоренні конституційним принципам і не забезпеченні гарантій ст. ст. 34, 71 Конституції України та притягнути до адміністративної відповідальності згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20, ст. 249, ч. 1 ст. 286 Кас України, ст. 60 Конституції України; визнати протиправною бездіяльність голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича, яка виявилася у невжитті заходів до усунення причин, що породжують подання скарги від 14.03.2019 року вх. №С-223 та зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт, вимоги яких порушені згідно зі ст. 249 КАС України.
При цьому, адміністративний суд під час розгляду справи, встановив, щов ході судового розгляду справи відповідачем не було надано будь-яких доказів щодо розгляду скарги позивача від 14.03.2019 року, чим було порушено обов`язок, передбачений ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У рішенні Дніпровський окружний суд зазначив про відсутність підстав для задоволення відповідних позовних вимог ОСОБА_1 , однак з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути скаргу позивача від 14.03.2019 року та надати письмову відповідь на неї, оскільки на час розгляду справи у адміністративного суду не було відомостей від відповідача щодо надання відповіді на скаргу, і тільки у цій частині позовні вимоги, перелічені вище були задоволені частково.
Проте, відповідачем до відзиву на позов суду першої інстанції надано відповідь на скаргу позивача від 14.03.2019 №С-223, яка була розглянута у строки встановлені Законом України «Про звернення громадян» 28.03.2019 №С-223 та направлена ОСОБА_1 поштовим відправленням (а.с.41,42).
Окрім того, на виконання рішення адміністративного судувід 05.07.2019 ОСОБА_1 відповідачем, вже повторно 23.08.2019 була надана відповідь на скаргу від 14.03.2019 №С-223, яка також направлена на адресу скаржника звичайним поштовим відправленням, що підтверджено копією реєстру витрат конвертів із зазначенням адресата та номеру відправлення (а.с.43-44).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України,Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 вересня 2022 року.
Головуючий: 
Судді: